med utgången av år 1912, än även för sådana områden och lägenheter, till 
vilkas försäljning från de under domänstyrelsens förvaltning ställda, staten till- 
höriga skogsegendomar eller utarrenderade jordbruksegendomar riksdagen under 
sistnämnda tid på därom särskilt gjorda framställningar kunde lämna tillstånd, 
finge av Kungl. Maj:t disponeras för inköp av skogbärande eller till skogsbörd 
tjänlig mark ävensom till inlösen av ströängar å kronoparkerna i Norrland 
och Dalarna. 
I enlighet med därom av Kungl. Maj:t avlåten framställning har vidare 
1912 års riksdag medgivit, att Kungl. Maj:t må från och med den 1 januari 
1913 tills vidare, intill dess annorlunda kan varda bestämt, för markförvärv 
av enahanda slag disponera de såsom tillgång å statens domäners fond redo- 
visade kontanta medel, varjämte riksdagen 1911 och 1912 för samma ändamål 
anvisat särskilda anslag, nämligen för år 1912 500,000 kronor och för år 
1913 800,000 kronor. 
De skäl, som vid 1909 års riksdag först anfördes för att staten borde 
söka förvärva å kronoparkerna belägna ströängar — vilka med stigande jord- 
kultur blivit alltmera värdelösa för sina innehavare — voro, dels att ströängarna, 
till följd därav, att de för sina innehavare endast hade värde i egenskap av 
gräsbärande mark samt att deras förmåga att bära gräs minskades genom ut- 
dikning, lade hinder i vägen för behövliga avdikningar av kronoparkerna, deis 
ock att det förhållandet, att ströängarna disponerades av enskilda, vore till 
olägenhet för kolonisationen å kronoskogarna. 
Under sina resor i övre Norrland hava Revisorerna upprepade gånger 
haft tillfälle att iakttaga, vilka synnerliga olägenheter dessa ströängar bereda 
ur skogskulturens synpunkt. Nödvändiga avdikningar av försumpade marker 
hindras mångenstädes av ströängarna, i andra fall medföra de väsentligt för- 
dyrade avdikningskostnader. Att ett fortsatt bibehållande av dessa ströängar 
under enskildas disposition ävenledes innebär ett avsevärt hinder för kolonisa- 
tionsarbetet, synes ock av gjorda iakttagelser uppenbart. 
Vid sådant förhållande hava Revisorerna funnit det anmärkningsvärt, att 
inlösen av ströängar hittills förekommit i mycket ringa utsträckning. På grund 
av kungl. brev den 4 februari 1910 har visserligen för inlösen av så kallade 
myrslogar inom Hamra kronopark i Gävleborgs län utbetalts ett belopp av 
37,969 kronor 99 öre, men därutöver har under åren 1910—1913 icke någon 
ströängsinlösning ägt rum. 
