— 43 — 
tionsleder såsom tt. ex. flottleder, varjämte, där sådana funnits, de ej 
sällan hållits i dåligt skick samt flottningen i desamma handbafts på 
långt ifrån tillfredsställande sätt. Efter hand som industrien utvecklats 
och flottlederna förbättrats, har det likväl blivit möjligt sälja större 
virkesmängder och hava i förhållande därtill avverkningarna också ökats. 
Då skogarna 1 övre Norrland emellertid i stort sett äro i mindre grad 
skadade och överåriga än vissa skogar i södra och mellersta Norrland, 
skulle ock den skadade och mera övermogna skogen å kronans skogar 
i övre Norrland kunnat 1 högre grad än som skett tillgodogöras, därest 
avverkningarna tidigare mera inriktats på ett avverkande i första hand 
av det skadade och 1 högre grad övermogna förrådet. 
I anslutning till vad styrelsen här förut uttalat, vill styrelsen dock 
icke bestrida, att avverkningarna 1 många fall icke förts på i dessa 
avseenden ändamålsenligaste sätt. Efter att styrelsen, såsom härförut 
omnämnts, emellertid begagnat varje tillfälle att söka få till stånd ett 
allt riktigare förläggande - av avverkningarna och ett allt bättre utförande 
av stämplingarna, vågar styrelsen bestämt påstå, att dessa arbeten numera 
i regel utföras på ett nöjaktigt sätt och att sålunda verkliga fel beträf- 
fande dessa viktiga arbeten nu höra till undantagen 
Enär Statsrevisorernas anmärkningar kunna uppfattas såsom riktade 
1 huvudsak mot domänstyrelsens ämbetsförvaltning, även där ansvaret 
— såsom ifråga om skogsskötselns direkta utförande — uppenbarligen 
bör ligga på den lokala skogsförvaltningen, nödgas styrelsen erinra om, 
huru under de sista åren upprepade gånger såväl i Riksdagen som i 
tidskriftsuppsatser och tidningsartiklar med skärpa framhållits, att jäg- 
mästare och överjägmästare — särskilt de förra — hade alldeles för 
liten självständighet, och att de därför borde tilldelas vidsträcktare sådan 
med åtföljande större ansvar. Den norrländska skogsvårdskommittén 
har mycket ingående behandlat denna fråga, därvid kommittén yrkat 
på i flera avseenden ökad befogenhet för jägmästarna med därav föl- 
jande större ansvar. Bland annat har kommittén anfört följande: 
»Skogen med dess omväxling och den därav betingade variationen i 
behandling och vård är ett förvaltningsobjekt, som ej kan behandlas 
likformigt. Allmänna hushållningsföreskrifter till ledning för skogssköt- 
seln kunna visserligen vara nödvändiga för att giva en viss stadga åt 
statens skogshushållning och för att undvika ett okontrollerat experi- 
menterande, men likformigheten får ej sträcka sig ned till detaljarbetet, 
och avgörandet av detaljfrågor icke förläggas till instanser, varest man 
ej ÄR finna en så intim kännedom om de lokala förhållandena. som 
Den lokala 
skogsförvalt- 
ningens 
ansvar. 
