massor, som höra till skilda åldersklasser, ej heller har domänstyrelsen 
i något avseende ändrat sina i 1912 års cirkulär meddelade föreskrifter 
rörande skogens åldersbestämning. Med frångående av bestämmelserna 
i 1902 års cirkulär angående virkesförrådets approximativa fördelning i 
ung, medelålders eller gammal skog, vilka bestämmelser visat sig 1 all- 
mänhet icke hava så ”tillämpats, att nöjaktigt resultat erhållits, har i 
1912 års cirkulär bestämts att virkesförrådet skall vid själva uppskatt- 
ningen särskiljas 1 tre mogenhetsklasser, nämligen 
a) utvecklingsbar skog, eller träd med en ålder av 1 allmänhet 
omkring ”/. av omloppstidens årantal, vilka träd med hänsyn till utveck- 
lings- och tillväxtförmåga anses böra räknas såsom det huvudsakliga 
framtida reservförrådet, 
b) gammal, av verkningsmogen, men i huvudsak frisk skog med 
en ålder av minst omkring ”/, av omloppstidens år, 
c) mera övermogen, avsevärt skadad eller annan skog, som ovill- 
korligen måste avverkas inom de närmaste 10 å 20 åren. 
Vid fördelningen av skog mellan grupperna a) och b) har förrätt- 
ningsmannen emellertid icke att kritiklöst fasthålla vid en ålder, som 
motsvarar "/, av omloppstidens antal år, utan fastmer söka att utav de 
enskilda trädens allmänna utseende, deras ställning i bestånden, växt- 
plats m: m., allt jämfört med direkta borrningsundersökningar å prov- 
träd, sluta sig till vilka träd, som böra hänföras till den ena eller andra 
gruppen. Å en skog, där exempelvis en omloppstid av 140 år befunnits 
vara lämplig, kunna sålunda t. ex. träd med en ålder av allenast 80 å 
90 år hänföras till b-klassen, där träden t. ex. utgöras av gran på torr 
tallmark, vilken granskog icke har vidare utvecklingsmöjlighet utan med 
hänsyn till ringa tillväxt eller annan orsak bör komma till avverkning 
inom närmaste perioder. ÅA andra sidan kunna i annat bestånd träd 
med en ålder av 100 å 120 år hänföras till a-klassen, enär desamma 
äro av sådan typ, att deras avverkande under de närmaste perioderna 
icke kan anses försvarat. Sådana träd böra alltså likasom all livs- och 
utvecklingskraftig yngre skog hänföras till det virkesförråd, som först i 
jämförelsevis avlägsen framtid kan komma till avverkning, så framt 
dock icke avverkning genom gallring av en del därav erfordras för 
beståndens vård, i vilket fall emellertid sådant avverkningsbelopp bör 
uttagas utöver det i hushållningsplanen bestämda avverkningsbelopp. 
De till mogenhetsklass b) hänförda virkesbelopp, även om de ut- 
göras av träd som i allmänhet överskridit 100-årsåldern och fastän de 
betecknats såsom avverkningsmogna, kunna ej heller anses vara av 
beskaffenhet att i deras helhet fordra avverkning under de närmaste 
