= HÖR = 
ökningen uteslutande av kronoparkernas areal, vilken från år 1875 till 
år 1910 i runt tal tredubblats. ; 
Efter hand hava därefter revirens antal ökats, så att detta vid 
ingången av år 1915 utgör 102. Emellertid är det högst nödvändigt, 
att en ytterligare väsentlig ökning både av revirens antal och av antalet 
bevakningstrakter må komma till stånd, därest personalen skall kunna 
i nödig mån uppfylla de krav på ökad intensitet i skogshushållningen, 
vilka med varje år med rätta allt skarpare framträda. 
Skogsstatens avlöning var länge mycket otillfredsställande, i följd 
varav personalen måste söka fyllnad i de nödiga inkomsterna för sin 
existens uti arbeten, som icke tillhörde tjänsten, i främsta rummet skogs- 
förrättningar åt enskilde. En närmare redogörelse för skogsstatens av- 
löningsförmåner genom regleringen år 1874 samt senare skedda löne- 
regleringar ävensom den ökning i skogspersonalens antal, som under 
skilda år ägt rum, meddelas i bilagan 20. 
Beträffande anslagen till direkta förvaltningsåtgärder må erinras, 
att dessa till och med 1911 i huvudsak utgått i form av reservations- 
anslag till kronoskogarnas förvaltning och befrämjande av skogsväsen- 
det i allmänhet samt endast till någon mindre del av fixa e. o. anslag, 
vilka anslag Riksdagen år från år beviljat. MSagda anslag hava städse 
varit synnerligen knappt tillmätta, varför styrelsen också haft mycket 
stor svårighet att inom ramen av dem kunna bekosta de nödvändigaste 
utgifterna. Detta har ej kunnat ske, utan att styrelsen nödgats i större 
eller mindre grad avpruta krav på andra från styrelsens sida önskvärda 
arbeten. Visserligen hava Eders Kungl. Maj:t och Riksdagen icke i 
högre grad nedsatt de av styrelsen begärda anslagen till förvaltnings- 
åtgärder, men detta står i samband därmed, att styrelsen icke velat 
framkomma med större anslagskrav än att styrelsen trott sig kunna i 
huvudsak påräkna bifall till sin framställning. Emellertid nedsattes an- 
slagen vissa år och exempelvis år 1900 med inemot 400,000 kronor å 
det av styrelsen begärda reservationsanslaget. En direkt följd av an- 
slagens knapphet har givetvis varit, att utvecklingen av en intensivare 
skogshushållning fördröjts. Sedan domänstyrelsen från och med år 1912 
även till namnet inrangerats bland de affärsdrivande verken och därmed 
erhållit anslaget till driftkostnader av skogsmedlen, har i detta avseende 
ett lyckligare förhållande inträtt, vilket inom en ej avlägsen framtid 
helt visst skall komma att vinna uttryck i intensivare och i det hela 
taget bättre hushållning å statens skogar. Härvid är dock att märka, 
att ett dylikt resultat ej kan med ett slag erhållas. Men en granskning 
av tillståndet inom de skilda reviren visar dock, att i många fall skogs- 
