6 HENRIK HESSELMAN (930) 



min förmodan, men andra iakttagelser tala för dess riktighet. I bok- 

 skogarna på Hallandsås är humustäcket ofta ganska torvartat, i mark- 

 betäckningen ingå gärna blåbärsris, Leiicobryiim glauaim och andra mos- 

 sor. I luckorna uppträda däremot vanligen hallon. Jordprov från 

 luckorna nitrificera kraftigt en ammoniumsulfatlösning, medan samma 

 slags prov från omgivande bestånd sakna denna förmåga. Det råder 

 sålunda en betydande skillnad med hänsyn till bakteriefloran mellan jor- 

 den i beståndet och i luckan, och denna skillnad har enbart framkallats 

 genom luckhuggningen. 



Även i andra skogstyper iakttar man ofta en stark vegetationsföränd- 

 ring, tydande på att redan upptagandet av en lucka i hög grad påver- 

 kar kväveomsättningen i marken. Granskogarna på Värmlands hyperit- 

 marker ha ofta en mer eller mindre muUartad humus, där man påträf- 

 far salpeterbildande bakterier (se Hesselman 19 17). I likhet med andra 

 örtrika granskogar förekomma dock i markbetäckningen blåbär, krus- 

 tåtel [Aira Jiexuosd) och andra arter, som tyda på att salpeterbildningen 

 ej är särdeles Hvlig (se Hesselman i 91 7). Luckorna däremot intagas 

 av en utpräglat nitratofil vegetation av sådana växter som hallon, Epilo- 

 bium angustifoliuni samt på somliga ställen även brännässlor (JJrtica 

 dioicd), vilka antyda, att salpeterbildningen i marken måtte starkt ha 

 ökats (jfr fig. 1). 



Dessa här i korthet omnämnda iakttagelser antyda sålunda, att föränd- 

 ringar i ljustillgången kunna inverka på omsättningen av mar- 

 kens kväveförråd. Ett närmare studium av de förhållanden, under vilka 

 detta äger rum, lämnas i det följande. En god ledning vid dessa studier 

 lämna de s. k. nitratofila växterna, för vilka jag redogjort i en föregående 

 avhandling. Genom att studera dessa växters uppträdande och under- 

 söka deras halt av salpeter har man ett lätt tillgängligt medel att be- 

 döma salpeterbildningen i marken. De resultat, som härigenom erhållas, 

 böra emellertid ytterligare kompletteras genom bakteriologiska undersök- 

 ningar och direkta bestämningar av jordens salpeterbildande förmåga. 



Då barrskogarna såväl med hänsyn till sin utbredning som sin eko- 

 nomiska betydelse spela en vida större roll i vårt land än lövskogarna, 

 komrtier jag i det följande att uteslutande sysselsätta mig med de förra. 

 Med hänsyn till kväveomsättningen i bestånden kan man, som förut vi- 

 sats (Hesselman 19 i 7), urskilja två typer. Hos den ena typen, de 

 örtrika barrskogarna, omföres humuskvävet till salpeterkväve, hos den 

 andra, de möss- och lavrika barrskogarna, stannar de kvävehaltiga äm- 

 nenas nedbrytning vid bildning av ammoniak. Dessa olika typer böra 

 isärhållas vid studiet av skogsvårdsåtgärdernas inverkan på markens 

 kväveomsättnin^y. 



