18 HENRIK HESSELMAN (942) 



bestånd och föryngringsluckor. En redogörelse för resultaten återfinnes 

 i tabellerna n.r 2, 5, g. Undersökningarna omfatta såväl nitrifikatlons- 

 och denitrifikationsförmågan som ammoniakavspaltningen i en peptonlös- 

 ning. Samtliga prov utmärka sig för en stor peptonspaltningsförmåga, 

 varjämte alla prov från föryngringsytor nitrifiera, om än långsamt, en am- 

 moniumsulfatlösning, vilken egenskap däremot saknas hos jordprovet från 

 det slutna beståndet. Detta talar tydligen för min nyss uttalade åsikt, 

 att kvävet i beståndens humustäcke ej nitrifieras. Resultaten vittna 

 i alla händelser om en viktig skillnad i bakteriefloran hos mar- 

 ken i bestånden och i de upptagna luckorna. Med hänsyn till 

 denitrifikationen, salpeterförstöringen, är resultatet mera växlande. I 

 luckorna och på föryngringsplatserna har den vanligen visat sig ganska 

 stor, men i ett fall dock mindre än i beståndet. 



Skogarna under Högsjö gods i V:a Vingåkers socken skötas sedan länge 

 tillbaka efter Wallmos blädningsprinciper (se även fig. 7). De utgöras av 

 barrblandskogar av den i mellersta Sverige vanliga typen. Bestånden äro 

 väl slutna, markbetäckningen består i övervägande grad av ett mosstäcke, 

 huvudsakligen bildat av Hylocomium parietinum och proliferum med något 

 inströdda Dicranujn-2LV\.ev, mycket enstaka förekommer Hyloconiiiini tri- 

 quetrum. På grund av beståndens goda slutenhet ha risen en mera under- 

 ordnad betydelse, lingon och blåbär äro de förnämsta, den förra för- 

 härskar på rullstensgrus, blåbär på moränmarken, äfven Linncea förekom- 

 mer. Bland örter observeras i främsta rummet Majantheimmi bifolium 

 och Trientalis euvopcea, men fläckvis och enstaka uppträder även Ane- 

 mone 7iei)iorosa, som dock här och där kan bliva rätt vanlig. Vidare 

 förekomma Luzula pilosa, enstaka exemplar av Viola riviniana samt 

 sådana växter som Orobus tiiberosus, Vicia sepium och V. silvatica. 

 Dessa växter jämte risens ringa utveckling visa, att humustäcket har en 

 för barrblandskogar gynnsam beskaffenhet. Strukturen och min erfaren- 

 het från andra liknande marker göra dock, att jag ej tror, att någon 

 nitrifikation förekommer i marken i bestånden. 



Skogsmarken utgöres huvudsakligen av ganska jämna, föga blockrika 

 moränmarker, som att döma av den i trakten anstående berggrunden 

 huvudsakligen böra bestå av gnejs. Även rullstensmark förekommer, 

 i övervägande grad bevuxen med tall. 



I blädningsluckorna uppträda åtskilliga örter, tydande på en ökad 

 kväveomsättning i marken, såsom Vevonica chamcedrys och V. offici- 

 nalis, Arenaria trinervia, Fragaria vesca, Cerastmm vulgatum. Ganska 

 regelbundet, men mindre allmänt än smultron, uppträda hallon (Rubus 

 idesus) samt vidare Lactuca niuralis, Cirsium arvejise och C. Imtceolatum. 

 Av dessa växter är hallonet en utpräglad nitratofil planta, exemplar från 



