(049 SKOGSFURVNGRlMi O. SALPETERBlLDNIXCi I MARKEN 25 



Liksom i våra mossrika barrskogar med gynnsamma marktorhällanden 

 saknas även i det mera utpräglade råhumustäcket nitritikationsorganismer, 

 jordprov framkalla ej någon salpeterbildning i en lämplig ammoniumsul- 

 fatlösniiig, vid lagring bildas endast minimala salpetermängder (jfr även 

 Hesselman i 9 17). Jordproven denitrifiera ej heller GiLTAYS lösning, 

 ammoniakavspaltningsförmågan i peptonlösning är svag. 



Den vegetationsförändring, som inträffar i dessa skogar vid kalhugg- 

 ning, är vida mindre genomgripande än hos den i föregående kapitel 

 skildrade typen. Redan i det slutna eller genom blädning halvslutna be- 

 ståndet spelar kruståteln (Aira flexuosaj en viktig roll, som dock, sä länge 

 växten ej blommar, föga framträder. På kalhygget tilltar den emellertid 

 betydligt i frekvens, varjämte den genom att övergå i blomstadiet på 

 ett helt annat sätt framträder för ögat. Ett kalhygge i dessa gamla 

 granskogar liknar ofta ett gräsfält, grässlråna sta stundom så tätt som 

 på en åker, och de brunvioletta stråna och blomvipporna skänka åt 

 marken ett säreget, violett skimmer. Samtidigt med denna vegetations- 

 förändring omskapas humustäcket mer eller mindre. Det genoraväves 

 av kruståtelns talrika, tina rötter, förmultningen har ofta starkt påskyn- 

 dats, humuslagret har förminskats och fatt en mera mulliknande struktur. 

 sparsamma metmaskar anträffas i marken. De åstadkomma emellertid 

 icke någon vidare omblandning med den underliggande blekjorden, endast 

 i den allra översta delen blir detta lager blandat med humus. Ovanpå 

 det så förändrade humustäcket bildar kruståteln en tät, grässvålliknande 

 matta (jt"r vidare fig. 11). 



Råhumustäcket genomgår sålunda genom kalhuggningen vissa föränd- 

 ringar. De visa sig också i en kraftigare mikroorganismverksamhet, 

 ammoniakavspaltningsförmågan är på hygget större än i beståndet, skil- 

 naden är ofta ganska betydlig (se tab. i n:o i — 7). Xitrifikationsbakterier in 

 vandra emellertid ej, jordproven nitrificera ej en ammoniumsulfatlösning. 



\'id lagring bildar jorden endast helt obetydliga salpeter- 

 mängder, ofta ej mer än samma slags prov frän bestånden. I 

 detta avseende ha överensstämmande resultat erhållits med prov frän 

 olika platser å kronoparken Kulbäcksliden i Västerbotten (se tab. 12 samt 

 detaljbeskrivningen sid. 1040) samt från kronoparkerna Ansjö och Ammer 

 i Bräcke revir (se sid. 1038, 1041, tab. 12). 



På de rå humushyggen, som karaktäriseras av en rikt ut- 

 vecklad vegetation av krustätel (Aira flexuosa), blir sålunda vis- 

 serligen kväveomsättningen livligare, men ingen förändring 

 inträder i densamma. Den vid förmultningen bildade ammo- 

 niaken oxideras likaså litet som i beståndet till salpetersyra. 



