26 HENRIK HESSELMAN (950) 



Kalhyggena i övre Norrlands granskogar med råhumustäcke höra i 

 regeln till denna typ, men vegetationsförändringen är mycket beroende 

 av markförhållandena och andra faktorer. Även smärre variationer i 

 marken, som ej så skarpt framträda, medan trädbeståndet är slutet, kunna 

 ge sig kraftigt tillkänna på hygget. På Ammers kronopark i Bräcke 

 revir iakttages, som jag förut framhållit (Hesselman 19 i 7), en växling i 

 humustäcket i nära anslutning till topografien i smått. Skogsm.arken är 

 i övervägande grad klädd med ett råhumustäcke, men i smärre, knappt 

 märkbara sänkor i marken är humusen mera mullartad och framförallt 

 är detta fallet, om sänkorna äro mera sammanhängande, så att de på 

 den starkt .sluttande marken kunna tjänstgöra som vattenavledare. Pä 

 de mest mullrika partierna finner man blåsippan (Ajienwne hepatica) och 

 andra mer eller mindre utpräglade mullväxter, på mera fuktiga platser 

 Geraniimt silvaticum etc. Vid skogens avverkning blir krustäteln (Aira 

 flcxuosa) den dominerande växten på de partier, där humustäcket haft 

 råhumuskaraktär, där det varit mera mullartat, infinner sig en frodig och 

 synnerligen rik vegetation av gräs och örter, av vilka ej få ge utpräg- 

 lad nitratreaktion (se närmare beskrivning sid. 1041). Tar man ej hänsyn 

 till att denna fördelning av hyggesvegetationen sammanhänger med varia- 

 tioner i markens ursprungliga beskaffenhet, kan man lätt ledas till den 

 föreställningen, att Aira flexuosa- vegetationen ersattes av en mera örtrik 

 fas, vilket däremot ej är fallet. Förekommer en sådan förändring, sker 

 den i mycket ringa utsträckning. 



Emellertid finns det vissa partier i de litglesade granskogarna med rå- 

 humus, som ha en tendens till att intagas av en mera örtrik vegetation. 

 Dessa platser finner man i närheten av och intill de gamla stubbarna, där 

 man ofta träffar hallon (Rubus idcBus) och Epilobiiim angustifolimn . Detta 

 sammanhänger med det inflytande på markens kväveomsättning, som 

 utövas av multnande ris och virke. 



KAP. VI. 



Ris och multnande virkes inverkan på markens 

 kväveomsättning. 



I många av Norrlands granskogar, framförallt inom södra Lapplands silur- 

 område, kan man göra en iakttagelse, som i och för sig själv kan synas obe- 

 tydlig, men som med hänsyn till föreliggande fråga har ett både teoretiskt 

 och praktiskt intresse. I skifteslinjer och i smärre luckor finner man ett 

 avbrott i den mera enformiga, av mossor och bärris bestående markbe- 

 täckningen. Hallon, mer eller mindre inblandade med Epilobium angusti- 



