(953) SKOGSFÖRYXGRIXG O. SALPETERBILDXIXG 1 MARKEX 29 



att hallonplantorna växa på båda sidorna om gamla halvmultnade lågor, 

 medan marken i övrigt intages av kruståtel (AiJ-a flexuosa) eller bärris. 



Även i mellersta Sverige kan man göra liknande iakttagelser. På 

 många av kalhyggena i Garpenbergs skogar, Skogshögskolans nuvarande 

 övningspark, är kruståteln den dominerande hyggesväxten. I rishögarna 

 och på de gamla, multnande rissträngarna finner man emellertid en ni- 

 tratofil vegetation av hallon, Epilobiiun angustifolium oc\\. Galeopsis bifida. 

 Liknande iakttagelser kan man göra på många andra ställen i våra skogar. 



Även längre söderut i Sverige återfinnas liknande företeelser, nämligen 

 att Aira flexuosa är den dominerande hyggesväxten, medan Epilobium 

 förekommer omkring stubbarna. Dr. SvLVÉX har under förgående som- 

 mar undersökt och studerat dylika hyggen (fig. 13). 



Av alla dessa iakttagelser framgår tydligt nog, att mult- 

 nande virke, antingen detta utgöres av gamla lågor, vid avverk- 

 ningen kvarlämnat ris, stubbar eller grövre grenar, gynnar kvä- 

 vets omsättning till salpetersyra. Härför fordras dock, att virket 

 multnar i någon större mängd, på hyggena kvarlämnande torra, lång- 

 samt förmultnande grenar synas icke ha någon inverkan. 



I full anologi med vad som här sagts, står vegetationen på de platser, 

 där man skrädat timmer, eller växtligheten kring smärre små sågar i 

 skogarna, där man finner högar av multnande ved i form av sågspån 

 eller skrädesavfall. Karaktäristiska växter äro hallon, Epilobium angiisti- 

 foliiun och Galeopsis bifida, således en nitratofil flora. De ha på dylika 

 platser visat sig starkt nitrathaltiga (observationer i Hälsingland, Hassela; 

 Ångermanland, Hoting; Lappland, Vilhelmina). 



Efter vad som här anförts, innebär det icke något särdeles märkvär- 

 digt, att man på kalhyggena på i.A.nsjö kronopark kan finna hallon och 

 Epilobium i smärre rishögar och i stubbarnas närhet (se närmare detalj- 

 beskrivningen sid. 1038). 



KAP. VII. 



Markberedningens inverkan på kvävets omsättning. 



Det är en ganska vanlig iakttagelse i våra skogar, att man intill 

 rotvältor och på andra ställen, där de översta markskikten i nägon mån 

 blivit blandade om varandra, finner en flora av annan karaktär än på den 

 mera orubbade marken. Det är ytterst vanligt att där träfta hallon och 

 Epilobiu))i a7igustifolium. Vngre hallonplantor äro då konstant nitrat- 

 haltiga, det samma är ock vanligen fallet med Epilobium. Som 

 särdeles belysande kan hänvisas till fig. 14, som föreställer en större vind- 

 fällslucka i Ansjö kronopark i Jämtland. Omkring rotvältorna finns en 



