32 HENRIK HESSELMAN (956) 



tär som i det bredvidliggande slutna beståndet, d. v. s. markbetäckningen 

 bestod av de vanliga skogsmossorna och bärris. Då jag aldrig hos en 

 mark med sådan markbetäckning funnit nitrifikation, har jag all anled- 

 ning att förmoda, att den även i detta fall har saknats. Markbered- 

 ningen med finnplog har sålunda i detta fall framkallat en 

 nitrifikation, som ej inträder i den orörda marken. 



Kring Skogshall funnos även några andra markberedningsförsök, be- 

 stående i att marken radvis grävts upp eller spadvänts. Där försöken 

 voro förlagda till mossrika barrblandskogar, träffades i dessa ränder hallon 

 och Epilobiiun, antydande en nitrifikation i marken. Där de utförts i 

 mera lavrika tallskogar eller i rena tallhedar, saknades nyinvandrade väx- 

 ter. Hur markberedning kan verka i tallhedar, redogör jag för i en föl- 

 jande uppsats om tallhedarnas föryngring. 



Av vad som här anförts, framgår emellertid, att en markberedning, 

 utförd så att humustäcket åtminstone delvis blandas med 

 mineraljorden, är ägnad att framkalla nitrifikation, även när 

 denna process saknas i den orörda marken. 



KAP. VIII. 



Bränningens inverkan på kvävets omsättning i marken. 



Jämte kalhuggning med eller utan markberedning har väl bränning 

 eller svedning ådragit sig det största intresset, när det gällt frågan om 

 våra skogars föryngring. Elden har ock spelat en utomordentligt stor 

 roll i våra naturskogars utvecklingshistoria, framförallt är detta fallet i 

 Norrland. Där torde det vara mycket svårt att utan vidare lägga ut i 

 skogsmarken en kvadratmeter stor provyta så beskaffad, att man under 

 det ytligt liggande humustäcket ej skall kunna påvisa kol såsom rester 

 från någon skogseld, som för en längre eller kortare tid sedan övergått 

 platsen. Under sådana omständigheter torde det vara skäl, att något 

 utförUgare redogöra för eldens inverkan på marken, framförallt på dess 

 kväveomsättning. 



Äldre författare torde ofta ha varit benägna att betrakta elden ute- 

 slutande som ett ont. Den norrländska skogskommittén av år 1870 

 yttrar sålunda i sitt betänkande (s. 107) på tal om skogseld »Verk- 

 ningarna av denna förstörelse (skogselden) äro desto mera genomgri- 

 pande, som de flerstädes sträckt sig till själva marken, vars växtkraft 

 för lång tid, om icke för alltid, blivit förstörd». En betydligt ljusare, 

 men också sannare bild av eldens roll i de norrländska skogarna ge 

 HOLMERZ och Örtenblad i sitt bekanta arbete om Norrbottens sko- 



