34 F1KNR1K HKSSKI,M.\N !M5<S) 



gar (1886, sid. 43 — 47), i det att de framhålla eldens stora roll för tallen 

 i dess konkurrens med granen samt dess ofta gynnsamma inflytande på 

 naturskogarnas föryngring. Ännu skarpare framhälles eldens betydelse 

 av A. Lundström (1895) i hans lilla bekanta folkskrift »Våra skogar 

 och skogsfrågorna >. Han indelar .skogstyperna med hänsyn till upp- 

 komstsättet i tre grupper, nämligen primära eller ursprungliga, sekun- 

 dära eller härledda samt slutligen tillbakagående eller degenererande. A\ 

 dessa uppkomma de primära på brandfält eller annan kal mark, de här- 

 ledda genom de primäras vidare utveckling, de tillbakagående genom 

 försumpning av de primära eller sekundära, varvid markbetäckningen av 

 skogsmossor ersattes av vitmossor. De tillbakagående kunna ock uppstå 

 genom gräs och örters invandring. Här är icke platsen att närmare 

 diskutera denna typindelning, det är emellertid intressant att se, vilken 

 stor roll Lundström tilldelar elden, den kan t. ex. överföra en sekun- 

 där eller tillbakagående typ i en primär. En i viss män liknande fram- 

 ställning finner man hos HöGBOM i hans bekanta arbete Norrland (1906, 

 .sid. 312—319), han skiljer där på ursprungliga eller härledda skogstyper. 

 A. Nilsson (1895, s. 8 — 10) har i sin tillsammans med K. G. G. NOR- 

 LING utgivna skrift /Skogsundersökningar i Norrland och Dalarne» .skild- 

 rat skogseldens inverkan på skogstyperna och framhållit, hurusom elden 

 återför en mera framskriden typ till en mindre framskriden. Som de 

 mindre framskridna typerna i stort sett föryngra sig bättre än de mera 

 framskridna, belyser även hans framställning eldens roll för naturskogar- 

 nas föryngring. 



Slutligen har Frans Kempe (1909, s. 8 - 9) i stora drag skildrat eldens 

 ingripande i de norrländska barrskogarnas liv och utvecklingshistoria. 

 Till eldens förtjänster hör, att den räddat tallen och i mänga fall givit 

 upphov till vackra ungskogar, men i många fall har den gjort skada 

 genom att den förminskat markens humustäcke. Enligt Kempes upp- 

 fattning skulle »den norrländska skogsmarken i sin helhet, därest den 

 dränerades, äga en vida större alstringsförmåga än vad nu är fallet», 

 om ej skogseldarna haft den stora utbredning, som de nu ägt. 



Allmän enighet synes sålunda råda om eldens betydelse för skogar- 

 nas föryngring, mera växlande är uppfattningen om dess inverkan på 

 markens produktionsförmåga. En nära till hands liggande orsak härtill 

 torde man ej utan orätt söka däruti, att elden kan influera rätt olika 

 på markens bördighet. Medan man å ena sidan finner av skogseld eller 

 svedning övergångna marker, som ståta med de vackraste skogar av 

 tall eller gran eller båda trädslagen i blandning, så finner man å andra 

 sidan marker, som genom elden blivit starkt tillbakasatta. Till denna 

 sak skall jag sedermera återkomma, men vill här framhålla, att detta 



