36 HKXkIK HKSSKLMAX 19601 



t. o. m. på 40-åriga brandfält har jag funnit den sannolikt såsom en relikt 

 från brandfältsflorans tid (Kuusivaara i Gällivare socken 1904). HEN- 

 NING har i sina studier över Jämtlands vegetation (1895, s. 10 — 26) 

 meddelat åtskilliga anteckningar över vegetationen ])ä yngre och äldre 

 brandfält. Även av dessa framgår, att Epilobium angiistifolhnii kan hålla 

 sig kvar 20 a 30 år, detsamma synes även gälla hallon. 



Det är ej utan sitt stora intresse att erinra därom, att brandfältsfloran 

 i Nordamerika karaktäriseras av hallon och i främsta rummet av Epilobium 

 angustifoliuni (COOPER 1913; Rubel 19 i 5, sid 16); den senare växer mass- 

 vis över \ida, genom skogseld förstörda områden. En annan brandfälts- 

 växt är Rithus strigosus (Clements i 9 10), en hallonart, som står vår 

 mycket nära. Den karaktäriserar i Colorado jämte Epilobium de marker, 

 som härjats av eld och som före branden varit klädda av skogar av 

 Piniis contoria, the lodgepole pine. Sålunda finna vi, att även i Nord- 

 amerika brandfälten karaktäriseras av delvis samma nitrato- 

 fila flora som i värt land. 



Arten av den flora, som infinner sig på brandfälten, antyder sålunda, 

 att elden antingen framkallar eller ock ökar en i marken förefintlig ni- 

 trifikation. Processen har av mig närmare studerats dels ä de stora 

 brandfälten mellan Selsjöns och Skorpeds stationer på norra stambanan 

 i Ångermanland (se fig. 17), dels ock på en del svedda hyggen och äldre 

 brandfält i Norrland. 



Brandfälten utmed Selsjön — Skorped uppstodo försomrarna 1909 och 

 191 1 genom lokomotiv-gnistor. De ha av mig undersökts vid skilda till- 

 fällen under somrarna och höstarna 19 13, 1914 och 19 15. En när- 

 mare detaljbeskrivning återfinnes ä sid. 1046, talrika observationer äro 

 nerlagda i tabellerna 3, 6, 10, 14. Undersökningarna ha förnämligast om- 

 fattat i) observationer över växternas nitrathalt, 2) studier över 

 förändringarna i markens bakterieflora, 3) bestämning av jord- 

 provens förmåga av salpeterbildning under lagring. 



Före branden fanns inom det av elden härjade området en mossrik 

 barrblandskog av den vanliga ordinära typen, som dock inom de delar, där 

 marken var mera lerhaltig, var något rikare på örter än vad som kanske 

 kan anses som regel. En närmare beskrivning är meddelad i en av 

 mig nyligen publicerad avhandling (Hesselman 191 7, sid. 470). I de 

 av elden ännu orörda delarna av beståndet har humustäcket råhumus- 

 karaktär, inom några mindre fläckar har dock råhumusen en mera lucker 

 struktur. Nitrifikationsbakterier saknas, jordproven bilda vid 

 lagring endast minimala salpetermängder. Visserligen finnes intet 

 kalhygge i beståndet, varest man kan studera den inverkan, som en av- 

 verkning utan bränning kan ha på marken, men såväl min erfarenhet 



