40 HENRIK HKSSKLMAN (964) 



nitrathalt (jfr tab. 10). Likasom i skogsmulljordarna åtföljas sålunda 

 även pä brandfälten nitrifikationsbakterierna av denitrifikanter (se Hes- 

 SELMAN I 91 7). 



Amnioniakavspaltningsförmägan har däremot ökats endast i ringa grad 

 på brandfältet; resultaten äro något växlande, stundom är den något 

 större, ibland något mindre än hos jordprov från beståndet, skillnaderna 

 äro emellertid relativt små. Där marken emellertid brunnit mindre hårt, 

 så att ett någorlunda ordentligt humustäckc finns kvar på marken, kan 

 ammoniakavspaltningsförmågan visa sig vara högst betydande, t. ex. 

 på sådana platser, där man träffar hallon och brännässlor (se närmare 

 tab. I n:o 9, 16, 19). 



Jordprov från brandfältet bilda vid lagring rätt betydande salpeter- 

 mängder. Även där humuslagret endast består av ett helt tunt, 

 kolat skikt kan salpeterbildningsförmågan visa sig vara ganska 

 ansenlig. I en försöksserie bildade sålunda ett jordprov från 

 191 1 års brandfält, samlat i augusti i 9 1 4, mera salpeterkväve 

 per kg jord än lika behandlade prov från en väl gödslad po- 

 tatisåker eller ett mulljordsprov frän ett gråalsbeständ. Marken, 

 där detta prov togs (se fig. 19), utgjordes av en lerig morän, överdragen 

 med ett helt tunt täcke av små kolsplittror och humuspartiklar. Av 

 allt att döma avtar emellertid salpeterbildningen så småningom, sannolikt 

 hastigare på mycket hårt än på mindre hårt bränd mark, men även när 

 utvecklingen gåit så långt, att marken överdrages med ett lågt, tätt täcke 

 av PolytricliuDi jiinipcyinuiu, kan ännu en livlig salpelerbildning iakt- 

 tagas hos iagringsproven (se tab. 14). 



Brandfälten vid Selsjön utgjorde den första platsen för mina under- 

 sökningar angående bränningens inverkan på markens kväveomsättning. 

 De resultat, som där erhöllos, ha bekräftats genom observationer å andra 

 brandfält eller på för kultur svedda hyggen. 



Vid svedning för kultur brännes marken i regel icke sä hårt som fallet 

 varit med brandfälten vid Selsjön. Det kvarvarande humustäcket, över- 

 sällat med större eller mindre kolsplittror, har i regel en större mäktig- 

 het. Under det koliga lagret har humustäcket, även om det förut ut- 

 gjorts av ett ganska segt och sammanhängande råhumustäcke, en ganska 

 lucker, nä.stan mullartad struktur. Hur snart efter branden salpeterbild- 

 ningen börjar i ett dylikt humustäcke, har jag ej i detalj undersökt, men 

 redan under andra årets höst är nitrifikationen ytterst livlig. Groddplan- 

 tor av Luzula pilosa och Epilohium angiistifolhini ge då en mycket starkt 

 utpräglad nitratreaktion, vid lagring bildas i jordproven högst betydande 

 salpetermängder (se närmare sid. i04(S och tab. 14). 



Den titl, untlcr vilken nitrifikationen ännu håller sig i gäng, är säkerli- 



