46 HKNRIK HKSSKI,M.\N (97o) 



humustäcke, förmå framkalla sädana förändringar, att det orga- 

 niskt bundna kvävet kan överföras till salpetersyra. 1 mar- 

 ker med ett mera gynnsamt, men dock ej nitrificerande humus- 

 täcke framkallas härför erforderliga förändringar enbart ge- 

 nom det vid huggningen ökade ljustillträdet. Till dessa såväl i 

 praktiskt som i teoreti.skt hänseende viktiga resultat skall jag emellertid) 

 återkomma. Nägra ytterligare exempel på eldens betydelse vill jag emel- 

 lertid här nedan anföra. 



Som förut omnämnts, inträder i Jönåkersbeständen redan genom ljus- 

 tillträdet vid avverkning en nitrifikation i marken. Det tyckes, som om 

 denna nitrifikation ytterligare skulle ökas genom bränning. På hyg- 

 gena brännes det kvarliggande riset i mindre högar, de härigenom brända 

 fläckarna synas föredragas av två så utpräglat nitratofila växter, som 

 hallon och brännässlor. De förekomma visserligen även på andra delar 

 av hygget, men på dessa brända fläckar i större mängd och i frodigare 

 exemplar. I närheten av de förut omnämnda och skildrade kalhyggena 

 (sid. 935) finns ett löpbränt hygge från år 1007 (se närmare sid. 1047). 

 Det undersöktes våren 1916 i maj, det hade sålunda legat nio somrar efter 

 svedningen. I den vackra ungtallskulturen fanns ännu en koloniartad brand- 

 fältsflora med flera nitratofila arter; den ordinära skogsmarksbetäckningen 

 började emellertid att invandra (se närmare sid. 1047). Jordprov från detta 

 fält bildade vid lagring större mängder salpeterkväve än proven från de 

 flesta, något yngre, men obrända hyggena (se tab. 14 n:o 8). 



Hittills anförda exempel på brandens inverkan på markens kväveom- 

 sättning hänföra sig så gott som uteslutande till granskogar eller barr- 

 blandskogar med ett mer eller mindre utpräglat mäktigt råhumustäcke. 

 Dessa erbjuda ju också det största praktiska intresset, ty frågan om sved- 

 ningens eller risbränningens användande för skogskultur rör sig närmast om 

 dylika skogar. Vad tallhedarna åter beträiTar, finner man sällan någon, 

 som tar till orda för eldens användning vid dessas föryngring. Några 

 helt enstaka iakttagelser häröver har jag emellertid gjort, de inskränka 

 sig emellertid till några observationer över vegetationen och bakterie- 

 floran inom smärre fläckar, där man vid avverkning eller vid andra tillfällen 

 bränt upp ris eller annat skogsavfall. I tallhedarna pä Bispgårdens skol- 

 revir i Jämtlands län har ljungen ofta en ganska mäktig utveckling. I 

 skogarna finnas här och där smärre fläckar, där man bränt ris. Vege- 

 tationen där utgöres av några enstaka exemplar av Epilohiwn angusti- 

 folium på ett täcke av PolytrjcJmm juniperimini . Jordpro\- från en dylik 

 fläck nitrificerade svagt en ammoniumsulfadösning. Även i dyhk skogs- 

 mark .synes sålunda elden framkalla nitrifikation. liksom i granskogarnas 

 råhumustäcke. 



