(97 sK()(;sFOR^■^■(;RI^"(; o. sai.pkterp.h dmxc. i markkn 47 



KAP. IX. 



Kolbottnar och tjärdalar. 



Sedan gammalt har man plägat använda jord från gamla milbottnar 

 såsom fylljord i planteringsgr.opar eller vid anläggningen av plantskolor. 

 Även i Nordamerika har man med framgång använt samma metod, även 

 rent träkol har visat sig giva en god effekt (Retax i 9 15). Anledningen till 

 att dylika jordförbättringsmedel kommit till användning torde väl få sökas 

 däri. att man observerat, att unga tall- och granplantor i mängd pläga spira 

 upp på äldre, övergivna kolbottnar. Fenomenet har emellertid sitt intresse 

 även med hänsyn till eldens inverkan på markens bakterieliv och kvävets 

 omsättning. Den flora, som infinner sig på kolbottnarna, har en med hänsyn 

 till kvävetillgängen i marken ganska upplysande sammansättning. !Man fin- 

 ner dels t. ex. ganska allmänt Epilobiuvi angiistifoliuin, men dels också en del 

 åkerogräs och växter från våra hövallar. Några ganska karaktäristiska exem- 

 pel på kolbottnarnas flora finner man å sid. 1050 — 1052. Undersöker man 

 kolbottensfloran med hänsyn till växternas nitrathalt, skall man vanligen 

 finna, att denna är högst betydande, icke blott hos en sådan växt som Epilo- 

 biuvi angustifolium, utan även hos många andra t. ex. j\Iatricaiia inodora. 

 Phleum pratensc, Poa trivialis. Taraxacimi officijiale, AcJiillea niillcfo- 

 liuni m. fl., i a till och med hos den som halvparasit levande RJiinan- 

 tJuis minor. Ört- och gräsfloran torde väl mänga gånger ha kommit 

 med det hö, som använts för de hästar, som borttransporterat trä 

 kolen, men att de kunnat slå sig ned på kolbotten och där ofta nå en 

 mycket frodig utveckling, torde till väsentlig del bero därpå, att kvävet 

 blir tillgängligt i form av salpetersyra. Att döma av växternas höga 

 nitrathalt, måste nitrifikationen i marken vara ganska livlig. Bakteriolo- 

 giska undersökningar visa ock, att bakterielivet är ganska rikt. Jord- 

 proven nitrifiera en ammoniumsulfatlösning och denitrifiera under utveck 

 ling av gasblåsor GiLTAYS lösning (se tab. 7). Liksom i annan mark 

 åtföljas sålunda även i kolbottnarna de salpeterbildande bakterierna a\ 

 salpeterförstörande organismer. Ammoniakavspaltningsförmågan har i 

 undersökta fall visat sig ungefär lika stor som i brandfältsjorden. 



Det lider sålunda icke något tvivel om, att det försiggår en livlig 

 salpeterbildning i den svarta, till mycket väsentlig del av kolstybb be- 

 stående kolbottensjorden. Fråga är blott varifrån den ammoniak kom- 

 mer, som nitrifieras. Ibland härstammar den nog, åtminstone till en del. 

 från kreaturens urin och exkrementer. Kolbottnarna äro ofta om som- 

 rarna av kor och hästar omtyckta uppehällsplatser, de sparka upp den 

 torra lösa jorden och skydda sig på så sätt för de besvärliga myggorna 

 och bromsarna. Men floran har samma huvuddrag i sin sammansätt- 



