48 HKNRIK HKSSKJ,M.\N (972^ 



ning även pä sädana kolbottnar, som ej besökts av betesdjuren. Man 

 måste då söka en annan kvävckälla. Möjligen har man denna i träkolets 

 stora förmåga att absorbera gaser. Ammoniak kan upptagas ur luften och 

 kondenseras och sedan av bakterierna i kolstybbet uppoxideras till salpeter- 

 syra. Hur det än må vara med den saken, så är det dock tydligt, att 

 i kolbottensjorden försiggår en livlig salpeterbildning. 



På samma sätt som kolbottensjorden förhäller sig tjärdalsjorden. På 

 gamla tjärdalar har jag visserligen ej funnit en så rik, ej heller en sä 

 utpräglat nitratofil flora som på gamla kolbottnar, men florans karaktär 

 går dock i samma riktning (se sid. 1052). Jordprov från tjärdalar har jag 

 funnit kunna nitrifiera en ammoniumsulfatlösning (se tab. 7). 



I jord från kolbottnar och tjärdalar försiggår sålunda en 

 nitrifikation liksom i den av skogselden påverkade marken. 



KAP. X. 



Sammanfattande översikt över skogsföryngringsåtgärder- 

 nas inverkan på markens salpeterbildning. 



Med hänsyn till det organiskt bundna kvävets nedbrytning kan man, 

 som förut framhållits, urskilja tvä skogs- och marktyper; hos den ena 

 typen försiggår en fullständig nedbrytning eller oxidation av kväveföre- 

 ningarna till salpetersyra, hos den andra däremot stannar processen 

 vid bildningen av ammoniak. För dessa olika typer och villkoren för 

 deras uppkomst har jag närmare redogjort i en nyligen publicerad av- 

 handling (Hesselman 191 7). Till den sistnämnda typen hör huvudparten 

 av våra skogar, nämligen alla de möss- och lavrika barrskogstyperna med 

 sina olika varianter. P^tt bland de utmärkande dragen för dessa typer 

 är att humustäcket bildar ett mera ytligt liggande skikt på marken (tyskar- 

 nas » Auflagehumus) ), vilken genomgår en av de lösliga organiska ämnena i 

 humustäcket reglerad, egendomlig och karaktäristisk vittringsprocess, ytt- 

 rande sig i bildningen av ett blekjordsskikt och ett under detta liggande 

 rostjordsskikt. Hela denna jordmånstyp karaktäriseras av en speciell vege- 

 tation, utmärkt i främsta rummet av bärris och mattbildande mossarter 

 eller ock i mera torra lägen av ljung och lavar. I detta humustäcke 

 stannar nedbrytningen av de organiska ämnena vid bildningen av ammo- 

 niak. Under vissa omständigheter kunna emellertid, som det framgår av 

 denna redogörelse, åtskilliga, sedan gammalt brukliga skogsföryngringsåt- 

 gärder framkalla en radikal förändring i kväveomsättningen, yttrande sig i 

 en mer eller mindre livlig salpeterbildning. De skogsföryngringsåtgärder, 

 som härvidlag äro verksamma, äro följande: 



i) i mellersta Sveriges barrblandskogar med väl slutna be- 

 stånd, där markbetäckningen i huvudsak består av ett möss- 



