(97 51 SKOGSFÖRVXGRINC O. SALPETERBILDNING I ^L\RKEN 51 



lands utglesade granskogar på en mark med ett mäktigt blekj ordsskikt, 

 sålunda på en mark, som i ytan är fattig på elektrolyter. I mullen för- 

 siggår en ständig nitritikation ; för att få en sådan i gång i råhumus- 

 täcket måste marken avsvedas eller humusen blandas med mineraljorden. 

 Dessa principiella skillnader mellan mullens och råhumusens bildnings- 

 villkor synas mig ock kunna bilda utgångspunkten för en diskussion 

 angående de för de salpeterbildande bakterierna gynnsamma förändringar, 

 som humustäcket ofta undergår genom våra skogsföryngringsåtgärder. 



Närmast till hands ligger väl denna förklaring, när det gäller mark- 

 beredningar med redskap eller genom bränning. I förra fallet blandas humus- 

 täcket med mineraljorden, vilken alltid innehåller en del lösliga elektrolyter, 

 i senare fallet bildas lösliga salter genom branden, vilka då de äro av 

 basisk natur, kunna neutralisera förekommande humussyror. I båda fallen 

 påverka elektrolyterna humustäckets struktur. Det får genom koUoider- 

 nas utflockning (jfr Hesselmax 1917, sid. 305) en mera mullliknande 

 struktur. 



På avverkningsytorna i mellersta Sveriges mossrika barrskogar, där en- 

 bart det ökade ljustillträdet kan framkalla en livlig nitrifikation i marken, 

 genomgår humustäcket liknande strukturförändringar som vid markbered- 

 ning eller bränning. Humustäcket antar en alltmer mullartad struktur. Dä 

 metmaskar eller insekter knappast förekomma i sådan mängd, att den ganska 

 snabbt inträdande strukturförändringen kan förklaras på rent biologisk 

 väg, synes man mig även här böra söka orsaken i en av fysiska och kemiska 

 orsaker betingad öknmg i elektrolyttillförseln. Denna starkare elektrolyt- 

 tillförsel kan tänkas komma från två håll, nämligen i) från humustäcket självt 

 och 2) från den underliggande mineraljorden. De humusformer, som å 

 hyggen eller i luckor snart börja nitrifiera, utmärka sig för en mera snabb 

 förmultning. Då humusen alltid innehåller en del kemiska föreningar, 

 som vid oxidation eller förmultning ge upphov till salter, måste genom 

 den förökade förmultningen humustäckets e'ektrolythalt eller salthalt ökas, 

 och denna kan då i och för sig själv vara tillräcklig för en omändring av 

 humustäckets struktur. Vidare kan man tänka på en elektrolyttillförsel 

 från marken. Genom kalavverkningen eller luckhuggningen ökas mark- 

 ytans avdunstning; denna måste bl. a. resultera i att vatten från under- 

 liggande mineraljord föres upp mot ytan, och detta vatten medför alltid 

 en del elektrolyter. I beståndet äter är markytans avdunstning nedsatt, 

 så att vattenrörelsen i övervägande grad är riktad nedåt. Vad som vidare 

 kan anses tala för att en dylik elektrolyttransport kan spela en roll är, 

 att de humusformer, som bliva nitrifierbara enbart genom ökat ljustill- 

 träde, endast synas förekomma på svagt podsolerad mark, d. v. s. där 

 blekjordsskiktet är föga mäktigt, medan på marker med starkt utpräglad 



