(97 7) SKOGSFÖRVXGRIXC; O. SALPETERBIL1)MX(; I MARKEX 53 



kan endast avgöras genom omfattande, delvis svåra, fysikaliskt-kemiska 

 undersökningar. Hur sakerna verka, kan även diskuteras; man kan dels 

 tänka sig, att humussyrorna neutraliseras eller avtrubbas, dels att sal- 

 terna tjäna som näringsmedel för nitrifikanterna och spela en roll vid 

 den nybildade salpetersyrans neutralisation. I detta senare hänseende 

 kunna de i den podsolerade marken rikligt förekommande jämförening- 

 arna ha sin betydelse. ASHBY (1907) har nämligen nyligen visat, att 

 nyss utfällt järnoxidhydrat liksom järnrost kan till en del ersätta kalk- 

 karbonat för neutralisation av den nybildade salpetersyran. Någon full- 

 ständig neutralisation av humussyrorna behöver emellertid ej inträda, de 

 starkt salpeterbildande humusformerna å kalh}-ggena i Jönåkers häradsall- 

 männing reagera sålunda skarpt surt för lackmuspapper. 



Vad som även torde spela en roll för nitrifikationen är den starkare 

 genomluftningen, den torde dock ej vara av någon avgörande betydelse. 

 Utförda försök ha nämligen visat, att markluftens tillgång på fritt luft- 

 syre har mindre betydelse än man vore benägen att tro på grund av 

 nitrifikationens gång i vanhgen brukliga kultunätskor, där man antingen 

 måste använda mycket tunna vätskeskikt eller ock med konst sörja för 

 en livlig genomluftning. SCHLuSING fann sålunda, att i en sandig, 

 kalkrik lera bildades i det allra närmaste samma salpetermängder, när 

 luften innehöll 11 % som när den innehöll 21 % syre. (LöHNIS 1910, 

 sid. 615). WiXOGRADSKY och Omeliaxski, de för sina klassiska under- 

 sökningar över de salpeterbildande bakterierna världsbekanta forskarna, 

 ha också funnit, att nitrifikanterna kunna nöja sig med en ganska låg 

 syrehalt i luften iLöHXIS 19 10, sid. 615). Den föreställning, som man 

 vanligen hyser angående humustäcket såsom ett starkt hinder för markens 

 genomluftning, synes ej heller vara berättigad. ALBERT i Eberswalde 

 (19 1 2, sid. 667 och följ.) har med lämpliga instrument tagit luftprov såväl 

 ur mulljord som ur mark med råhumusiäcke. Luftsyrehalten var i båda 

 markslagen densamma och mycket hög, i medeltal nära 20 % (vanlig 

 luft 21 °o). Det är därför ej troligt, att nitrifikationens uteblivande för- 

 orsakas av luftbrist i rähumustäcket. den måste sökas på annat håll 

 och sannolikt ligger orsaken i råhumustäckets beskaffenhet. Ett försök, 

 som jag gjort, kan möjligen ge någon ledning för kommande undersök- 

 ningar. Infekteras en nitrifikationskolv, som förut ympats med jordprov 

 från en mark med råhumus, sålunda en mark, där nitrifikationsbakterier 

 saknas, med en råkultur av salpeterbildande bakterier, kommer nitrifika- 

 tionen i gång. Men nitrifikationen förlöper mycket långsammare i en 

 kolv, som ympats med prov av råhumustäcket, än i dem, som ursprung- 

 ligen ympats med blekjords- eller rostjordsprov. Då det i kulturvätskan 

 finnes alla för de salpeterbildande bakterierna nödvändiga ämnena, torde 



