54 HKNRIK HESSELMAN 1978) 



väl detta resultat lämpligen tolkas så, att i rähumustäcket finnes något 

 ämne, som är hinderligt för de salpeterbildande bakteriernas utveckling. 

 Fortsatta försök och vidare studier äro emellertid av nöden för att när- 

 mare utreda denna fråga. Dylika torde också kunna förklara ett annat 

 intressant och viktigt spörsmål. Det framgår tydligt nog av denna under- 

 sökning, att vissa humusformer, framförallt de som huvudsakligen bildas 

 av mossrester och multnande barr och grenar, lättare bringas till nitrifika- 

 tion än de, som äro mera torvartade och vid vilkas bildning bärrisen 

 eller ljungen spelat en större roll. Möjligt vore ju, att de senare inne- 

 hölle flera, för nitrifikationsbaktetierna skadliga ämnen än de förra. 



Även en annan faktor är att taga i betraktande. Enligt de under- 

 sökningar av KOCH, som jag förut refererat (Hesselman 19 i 7, sid. 392), 

 utsöndras av barrträdens barr vissa ämnen, som äro hinderliga för nitri- 

 fikationsbakteriernas verksamhet. När skogen avverkas, tillföras ej nya 

 mängder av dylika ämnen, de försvinna så småningom, och detta hinder 

 för bakterierna upphör därmed. 



De synpunkter, som jag har framfört, kunna utgöra lämpliga utgångs- 

 punkter för fortsatta undersökningar, av betydelse ej blott i teoretiskt 

 utan ock i rent praktiskt hänseende. Det gäller närmast att utreda vill- 

 koren för en för skogens föryngring och första tillväxt gynnsam för- 

 ändring i markens bakterieflora. Liknande förändringar har man redan 

 börjat att studera inom jordbakteriologien, och då de därvid vunna resul- 

 taten kunna bidraga till att klargöra även här föreliggande problem, vill 

 jag i korthet redogöra för dessa undersökningar. 



På senare åren har man med stor iver börjat att undersöka vad man 

 kallar jordens partiella sterilisation. Jorden uppvärmes till ej allt för 

 höga temperaturer, t. ex. till 65° å 98°, eller behandlas med flyktiga anti- 

 septiska ämnen, såsom kloroform, kolsvavla, toluol m. fl., vilka sedan de 

 verkat på jorden en kortare eller längre tid återigen kunna avlägsnas. 

 En jord, som behandlas på detta sätt, visar ofta, att den innehåller större 

 mängder tillgängliga växtnäringsämnen än före behandlingen. Fram- 

 förallt synes detta gälla kväveföreningarna; plantorna i den partiellt steri- 

 liserade jorden bli kraftigare och få en mörkare grön färg än i de osterili- 

 serade, vittnande om en ökad kvävetillförsel (HiLTNER 1908). Detta 

 intressanta fenomen har blivit mycket noggrant studerat av olika for- 

 skare. Det största uppseendet torde ha väckts av en teori, framställd 

 av tvenne engelsmän, RUSSELL och HUTCHINSON (1909 och 19 13), 

 vid den bekanta jordbruksförsöksstationen vid Rothamsted i England. 

 Dessa söka förklara fenomenet på så sätt, att utom bakterierna utöva 

 vissa lägre djur, proto/oerna, ett viktigt inflytande på jordens fruktbarhet. 

 Dessa' protozoer leva av jordens bakterier, äta up{) dem, så att de ned- 



