68 HENKIK HESSELMAxX .9921 



der träden, medan tallplantorna i den humus, som insamlats mellan trä- 

 den, hade en mera gulgrön färg. En annan sak väckte ock min upp- 

 märksamhet; i lådorna med det förstnämnda humusslaget uppträdde som 

 ogräs Leontodon autumnalis, Spergula arvensis, Poa pratensis, Agrostis 

 vulgaris, Betnla verrucosa och Rumex acetosella, medan i den andra lådan 

 endast funnos några små groddplantor av blåbär, ljung och Betitla odorata. 

 Leontodon visade vid undersökning en utpräglad salpeterreaktion. Vegeta- 

 tionen i lådorna lät sålunda förmoda en stor skillnad mellan de båda olika 

 humusslagen. Jägmästare Ferd. LINDBERG har haft vänligheten att seder- 

 mera vid olika tillfällen sända mig såväl jordprov som tallplantor för 

 närmare undersökning. En fullständig redogörelse för dessa undersök- 

 ningar återfinnes i min samtidigt utkommande studie över tallhedarna, men 

 några ur växtfysiologisk synpunkt mera allmänt intressanta resultat ha 

 här sin rätta plats. I fig. 29 och 30 återges bilder, visande tallplantornas 

 utseende hösten 1916, sålunda vid 7 års ålder, då försöken börjades 19 10. 

 De plantor, som uppdragits i den humus, som hämtats under 

 träden, äro högre och äga längre, bredare och mörkare barr än 

 de plantor, som uppdragits i humus från fälten mellan träden. 

 Nedanstående siffror belysa närmare skillnaden mellan de i fig. 29 och 

 30 avbildade olika tallarna. 



Tallplantor, uppdragna i humus från tallhedar. 



Plantor- 

 nas höjd 



Barrens 



längd bredd 



äri9i5 årigiö årigis år 1916 



Planta, uppdragen i humus, samlad un- 

 der träden. Kvävet nitrifieras ... 



Planta, uppdragen i humus, samlad mel- 

 lan träden. Knappt påvisbar nitri- 

 f i ]■; a t i o n 



Plantornas utseende ger anledning att misstänka, att orsaken 

 till deras olika utveckling ligger i en skiljaktighet i kvävetill- 

 förseln; de kraftiga, breda, mörkgröna barren tala för en rik- 

 lig, de kortare, smalare och blekgröna barren för en svagare 

 kvävetillförsel. Detta stämmer väl med MÖLLERS (1904) undersökningar, 

 .som experimentellt ådagalagt, hur kvävebrist visar sig hos tallen. En 

 undersökning av jorden bekräftar också denna förmodan. Vid lagring 

 under 17 veckor bildades nämligen följande mängder salpeterkväve: 



