(997) SKC)GSFC)R^"^C;R1^G o. SALPKTKRHILDNINC; I MARKEN 73 



En ytterligare belysning av de unga barrträdsplantornas kväveproblem 

 kan vinnas frän plantskolorna. Man kan med fördel gödsla med salpeter, 

 ehuru i smä kvantiteter, men man använder vanligen torv, dyjord, kom- 

 postjord och dylikt, som väl inarbetas i plantskolejorden. En sådan 

 behandling är. som det framgår av mina undersökningar, i hög grad 

 ägnad att framkalla en livlig nitrifikation i marken. Jag har ännu ej 

 ägnat åt plantskolejorden några mer ingående undersökningar, men en 

 observation synes mig dock vara förtjänt att anföras. I en nyligen an- 

 lagd plantskola å Sösjö kronopark. som endast gödslats med spiselaska 

 från en skogskoja och med den råhumus. som fanns pä platsen före 

 plantskolans anläggning, växte unga plantor av hallon. Poa sp.. Runiex 

 acetosella. Dessa liksom några unga plantor av EscJischoltzia califor- 

 nica, som kronojägaren sått ut i plantskolan, gävo samtliga en 

 kraftig nitrat reaktion. Da denna plantskola, som ej behandlats på 

 något särskilt sätt utan iordningställts efter ett ganska enkelt recept, 

 visade en så livlig salpeterbildning, är det väl troligt, att kvävet i våra 

 plantskolor i regel tillföres de unga trädplantorna i form av nitrat. 



Det förefinnes, som jag förut haft tillfälle att framhålla (Hessel.MAX 

 1917, sid. 385), en betydande växtfysiologisk skillnad mellan en salpeter- 

 gödsling, då en större mängd nitrat på eg gång tillföres jorden, och den 

 mera sakta flödande, men stadiga salpetertillförsel, som äger rum å en 

 humusjord, som nitrifieras. Salpetern kan aldrig uppnå någon större kon- 

 centration, och jorden kan bibehålla sin sura reaktion, trots salpeterns 

 natur av att vara ett i fysiologiskt hänseende basiskt salt. 



Om sålunda allting talar för att tallen är synnerligen tacksam för den 

 mera svaga nitrattillförsel, som äger rum i en nitrificerbar humus, så 

 har jag dock ej kunnat påvisa nitrat i unga, kraftiga, på nitrificerande 

 tor\- växande tallplantor. Detta negativa utslag betyder dock mindre 

 för vår uppfattning om tallplantans kväveproblem, många \äxter, som 

 tydligen föredraga salpeterrik jord, upphopa ej nitrat i sina vävnader. 

 utan förbruka den allt efter som den upptages. Som exempel härpå 

 har jag förut omnämnt Polygonum lapatliifolmui (Hesselmax 19 i 7). 

 Andra exempel kan man finna hos ScHIMPER (1890), isynnerhet hos 

 unga trädplantor fann han ingen eller obetydlig salpeterhalt, ehuru 

 plantorna förekom mo på en mycket nitratrik kompostjord. 



De observationer och undersökningar, för vilka jag i föreliggande 

 avhandling hittills redogjort, föra till den slutsatsen, att det måste exi- 

 stera en viss olikhet mellan barrträdens förhållande till assimilerbara 

 kväveföreningar på yngre och på äldre stadium. I yngre stadium äro 

 de synnerligen tacksamma för en svag salpetertillförsel ur humus, på 

 äldre stadium kunna de utvecklas synnerligen väl på en mark, där kvä 



