76 HENRIK HESSELMAN uoooi 



livlig" omsättning av humuskvävet till salpeterkväve blir sålunda den gynn- 

 sammaste för barrskogens föryngring. 



Hittills har jag i främsta rummet talat om tallen, men även granen för- 

 håller sig säkerligen i huvudsak på samma sätt. Granen tycks dock pä 

 äldre är vara mera tacksam för en salpetertill^örsel. Våra mest produk- 

 tiva granskogar — de örtrika — förekomma på mark med nitrifikation, 

 ehuru man dock även på mark utan nitrifikation kan påträffa högpro- 

 duktiva granbestånd. Från Danmarks ljunghedar (Weis igo8, P. E. 

 Muller och Helms i 913) har man åtskillig erfarenhet om nitrifikationens 

 betydelse för granens utveckling. De kraftigast växande granarna träffas 

 på de försöksparceller, där humuskvävet nitrifieras. 



Emellertid anser jag ingalunda denna fråga om äldre och yngre plantors 

 förhållande till kvävet fullt utredd. Det är ett problem av stort praktiskt 

 och vetenskapligt intresse, som vore särdeles intressant att vidare bearbeta. 



Det är möjligt, att lösningen kan erhållas genom en vidare behand- 

 ling av mykorhizaproblemet. För närvarande råder på detta område de 

 mest stridiga meningar, å ena sidan ha vi dem, som i mykorhizan se 

 en anordning av största betydelse för barrträdens näring, å andra sidan 

 finns det forskare, som i mykorhizan endast se en ofarlig parasitism. 

 Det skulle föra mig för långt att ingå på en närmare redogörelse för de 

 olika åsikterna och de skäl, som anföras för dem. 



Emellertid måste man dock hålla fast vid, att humuskvävets nitri- 

 fikation ej är någon nödvändig förutsättning för barrskogens 

 föryngring. Det är en gynnsam faktor. Annars skulle vi ej kunna 

 förklara en del fenomen i våra barrskogars utveckhng, t. ex. tallens så 

 småningom skeende utveckling på de kalhuggna tallhedarna eller gra- 

 nens invandring i de mossrika tallskogarna. Men humuskvävets nitrifika- 

 tion har ett så gynnsamt inflytande, är av en sådan betydelse, att en 

 diskussion av våra skogs föryngringsåtgärder med denna synpunkt så 

 som den ledande må avsluta denna avhandling. 



KAP. XIII. 



Diskussion av våra skogsföryngringsåtgärder med hän- 

 syn till deras betydelse för humuskvävets nitrifikation och 

 markens produktionsförmåga. 



Under vissa omständigheter kan kvävets alltför livliga omsättning till 

 salpeter bliva en besvärlig omständighet för barrskogens föryngring. 

 Detta är framför allt fallet på mycket bördiga marker, där även en 

 mindre luckhui-gning kan framkalla en frodig och för plantorna hinder- 



