86 



HENRIK HESSELMAN 



;ioio) 



eller risbränning ha ock blivit föryngringsåtgärder, som av många skogs- 

 män använts och rekommenderas, men som också av andra starkt för- 

 dömas. Innan jag går in pä en diskussion av denna fråga, vill jag först 

 erinra något om beskaffenheten av de bestånd, som uppkommit efter 

 brand. 



Elden har stundom gått allt för hårt fram över marken, så att så- 

 väl dess föryngrings- som dess produktionsförmåga blivit i hög grad 



Ur Skogsförsöksanstaltens saml. F>^''o 'i^' fij' f- 



Fig- 39- Av skogseld härjad granskog. Lappland. Vilhelmina sn. 

 Kronoparken Björnberget. "7; 191 5- — (Spruce forest de- 

 vastatcd by forest-fire.) 



nedsatt. Alb. NlLSSON (1895, sid. 9) talar om sådana, sedan långliga 

 tider kala marker vid Sveg i Härjedalen och mellan Vintjärn och Voxna 

 i Hälsingland. Utmed Gällivarebanan förekomma ock liknande marker, 

 svårt härjade av eld. Det är av naturen torra moränmarker, rullstensåsar 

 och sandmoar, som genom elden blivit förstörda. Ett av elden svårt 

 härjat område avbildas i fig. 38, den återger brännans utseende c:a 30 år 

 efter branden och visar, att tallföryngringen ännu är gles och otillfreds- 

 ställande. Emellertid äro lyckligtvis dylika marker ej allt för vanliga. 



