120 EDVARD WIBF.CK 



verket erbjöd detta försöksfält, som ensamt representerar den örtrika 

 granskogen, såvitt jag kunde finna, icke större svårigheter för markbe- 

 redningsredskapen än de risrika granskogsytorna. Den stora skillnaden 

 mellan arbetshastigheten på olika ytor av ganska likartad typ, t. ex. 

 370: IV och 400:111, beror, förutom av förutnämnda orsaker, även av 

 en annan variabel faktor, som i allra högsta grad inverkar på arbets- 

 effekten, nämligen den rent individuella behändighet och raskhet vid 

 plöjningsarbetet, som olika arbetare liksom ock olika dragare ådagalägga. 

 Den enligt min uppfattning allra besvärligaste försöksytan var sålunda 

 401: II A och B, som visserHgen blivit bredbränd, men där ännu mas- 

 sor av kolnade gamla lågor, toppstockar och grövre grenar kvarlågo 

 på marken mellan de talrika stubbarne, vilka övervägande voro av sam- 

 ma besvärliga typ, som återgives å fig. 7. Huvudsakligen tack vare 

 välförhållandet hos en ovanligt rask och »skogsvan» häst, nåddes icke 

 desto mindre här den näst bästa tiden bland ytorna å f. d. risrik gran- 

 skogsmark. 



Den medelhastighet^ varmed 7nar k beredningsarbetet med den IVidénska 

 kulturplogen blivit utfört på granmarkerna^ svarar mot en kultiverad 

 areal pr 10 timmars arbetsdag av 1.31 Jiektar^ under förutsättning att 

 plogränderna legat på 1.2 m:s och 1.65 hektar, under förutsättning att 

 de legat på 1.5 m\s avstånd från varandra. För tallJied bliva motsva- 

 rande siffror respektive 2. sy och 2.98 hektar. I jämförelse med tidigare 

 lämnade uppgifter äro dessa arbetsprestationer mycket goda; så t. ex. 

 lovar W. KiLUAL (Tidsskrift för skogbruk, 191 5 h. g) ej mer än i hek- 

 tar kultiverad areal på en 10 timmars arbetsdag, och H. PETTERSON 

 uppgiver, att man vid plöjning på den stenfria Brattforsheden å Udde- 

 holms marker, nått en medelsiffra av i.o hektar med \.i m:s avstånd 

 mellan raderna. Att vid försöksarbetena avsevärt högre arbetsresultat 

 blivit uppnådda, beror väl dels därpå, att ytorna varit plana och i möj- 

 ligaste mån impedimentsfria samt antingen omsorgsfullt risröjda eller 

 bredbrända, dels därpå, att försöksarbetet varit noggrant övervakat. De 

 angivna talen torde alltså få anses som tämligen optimala, utan att lik- 

 väl på något sätt vara i praktiken oupphinneliga, i synnerhet där häst 

 och manskap någon längre tid få syssla med arbetet ifråga. 



Med den lättare finnplogen tyckes markberedningsarbetet under i öv- 

 rigt lika förhållanden ske något snabbare än med Widénska kulturplo- 

 gen. På de försöksytor, varest direkta jämförelser kunnat göras, näm- 

 ligen ytorna 396, 359, 370 och 408, finner man sålunda, såsom ta- 

 bell I närmare visar, genomgående högre värden för finnplogen. På 

 tallhed, som enligt mitt förmenande är det enda markslag, där finnplogen 

 i längden kan tänkas uthärda tävlan med den Widénska plogen, har 



