148 GÖSTA HELLSTRÖM 



att, dä det är fråga om Norrland, det är det relativt tättbefolkade kust- 

 landet, som har den bästa kottförekomsten, ty där äro helt naturligt för- 

 utsättningarna för insamling de största. Inom södra delarna av landet 

 kan givetvis icke påräknas något tillvaratagande av grankott eller kläng- 

 ning av granfrö under innevarande säsong. I något enstaka fall uppgives 

 självklängning ha ägt rum. 



Att döma av den mängd nedfallna skott, som i vinter i stockholms- 

 trakten kunnat iakttagas under granarna, som bekant beroende på ekor- 

 rarnas sökande efter föda bland granknopparna, skulle där under 1918 

 kunna påräknas ett mera gynnsamt fröår. Samma förhållande uppgives 

 även från Kolleberga av jägmästaren John Lindner. 19 17 års temperatur- 

 förhållanden torde även varit gynnsamma för blomknoppsbildningen. 



Grankottens beskaffenhet. Tabell 4 lämnar en översikt över gran- 

 kottens utveckling och godhet. Av denna framgår det att 77,9 procent 

 av rapportörerna inom hela landet ansett kotten såsom väl utvecklad, 

 under det att 22,1 procent ansett den såsom outvecklad. Föregående år 

 voro motsvarande siffror respektive 76,8 och 23,2 procent. Utveck- 

 lingen är bäst inom de områden, där förekomsten är rikligast. Räknar 

 man endast med de 6 nordligaste överjägmästardistrikten uppgives gran- 

 kotten vara väl utvecklad i 180 stycken eller 85,3 procent av rappor- 

 terna och såsom outvecklad endast i 31 stycken eller 14,7 procent. För 

 de sex övriga distrikten bli siffrorna 60 stycken eller 61,9 procent, an- 

 givande väl utvecklad kött och 37 stycken eller 38,1 procent, angivande 

 outvecklad sådan. Såsom orsaker till att grankotten blivit outvecklad 

 uppgives i en del fall frost och i en del torka. Att frost under blom- 

 ningstiden och kottens tidigaste utvecklingsstadium kan bliva ödesdiger 

 för ett så frostömt trädslags fruktsättning som granen är tydligt. Angå- 

 ende torka som orsak till mindre god utveckling föreligga de flesta 

 uppgifterna helt naturligt från södra Sverige. Att torka under vissa 

 exceptionella förhållanden kan ha ett visst menligt inflytande är möjligt. 

 Att sådana förhållanden skulle föreligga igi6 är emellertid föga troligt. 

 Den stora markfuktigheten på våren var säkerligen nog att motväga försom- 

 marens torka i södra Sverige. Dessa antaganden bestyrkas av ett uttalande av 

 jägmästaren i Kolleberga skolrevir, JOHN LiNDNEK, som på vissa förfrågnin- 

 gar svarar bl. a.: »Jag kan icke erinra mig någon s(jmmar,som kunnat mäta sig 

 med 1 916 års ifråga om skogsträdens yppiga bladrikedom och friska 

 grönska. Bladverket satt dessutom kvar på träden osedvanligt länge. 

 Under andra torra somrar, som jag erinrar mig, hava träden synbarligen 

 lidit av torkan, men förhällandet synes hava \ arit rent av motsatt under 

 1917.» En medverkande orsak till den otillfredsställande utvecklingen 

 ligger nära till hands att söka i den långt fram kyliga \åren med 



