BOKENS INVANDRINC. IILI. SKAXDIXAVIF.N 167 



djurmagen i osmält tillstånd med bibehållen grobarhet. Jag kallar denna 

 form av fruktspridning »tanatozoisk». För utrönande dels huru lång tid 

 erfordras för bokollonens digestion, och dels vilken våglängd djuret kan 

 med osmälta ollon tillryggalägga, företog jag utfodringsförsök å tam- 

 änder, vilket experiment gav följande resultat: 



Tidigt på våren insamlades ett antal bokollon och underkastades ^vatten- 

 provet», d. v. s. nedsänktes i vatten, varvid de ollon, som strax sjönko, 

 ansågos felfria och fullt grobara. 



En tamanka gavs 2^ st. av dessa friska ollon. Efter 4 timmars för- 

 lopp dödades hon, varvid befanns att 14 st. ollon voro osmälta. Dessa 

 myllades i blomkrukor och av desamma grodde 6 st. ( = 43 ?ö)- Med 

 andra ord: efter en tid av 4 timmar funnos i djurkroppen ännu 24 % 

 grobara frukter. 



En annan tamanka utfodrades med 50 st. friska bokollon och dödades 

 efter 8 timmars förlopp. Det befanns dä. att endast 8 st. voro odigere- 

 rade. Efter sådd uppkommo av dessa ollon endast 2 plantor (= 25 ,% ). 

 Sålunda funnos efter 8 timmars förlopp endast 4 % grobara ollon i djur- 

 kroppen. Gräsandens flyghastighet under sträcket kan uppgå till 30 meter 

 i sekunden. Men om endast beräknas en medelhastighet av 2^ meter 

 pr sekund, så tillryggalägger hon en våglängd av 1,500 meter i minuten, 

 90,000 meter i timmen eller 360.000 meter (=36 nymil) under fyra tim- 

 mars flykt, allt medan en avsevärd procent av de inmundigade ollonen 

 bibehållit sin groningsförmåga. Den dragande gräsanden kan således 

 under 4 timmar transportera grobara bokfrukter från Risengebirge till 

 Oders mynning (30 mil), eller från denne till centrala Sjelland {25 

 mil), från Harz till Wesers mynning (25 mil), från centrala Holstein till 

 Skånes centrala delar 130 miD, från mitten av Sjelland långs Hallands 

 kust till trakten av Göteborg (28 mil).'' 



Om gräsanden under sin luftvandring gripes av rovfågeln och sönder- 

 slites i ett skogshult, komma de odigererade, grobara ollonen i kontakt 

 med jorden, kunna gro därstädes och bilda pioniären, vilken efter en 

 tid av omkring 50 år blir fruktiflkabel och själv börjar sin koloniserande 

 verksamhet. 



Duvorna, synnerligast ringduvan, förtär med glupskhet såväl ek- som 

 bokollon, och bidrager därigenom till bokens spridning på långa avstånd. 



* Del förekommer väl endast i undantagsfall, att änder flyga f\Ta timmar i sträck. Under 

 normala vintrar vistas stora andskaror vid vara isfria kustområden, varifrån de besöka ofrusna 

 Sjöar, strömdrag, skogshult m. m. I södra delen av Östersjön förflytta sig andskaroma allt- 

 efter isfbrhållandena på kort tid mellan tyska, danska och skånska kusterna och bidraga 

 genom denna trafik till fruktspridningen. Vid vårens och pamingstidens inträde sker mi- 

 jrationen mot norden, dock vanligen etappvis i den vikande vinterns spår. 



