170 EUG. HEMBERG 



Följande försök gjordes i salt vatten'. 



Den 17 november kl. 12 på dagen nedlades 100 st. föregående dag 

 i skogen insamlade friska ollon, varvid 65 genast sjönko, medan 35 st. 

 förblevo flytande. 



Den 18 nov. kl. 12 på dagen, således efter 24 timmar flöto 25 st. 



»ig»»» » » »48 » »20» 



» 20 » » » » » »72 » » 16 » 



»21»»» » » » g6 » »13» 



» 22 :> » » » » » 1 30 » » 3 » 



» 23 på aftonen, såledesefter 144 timmar, voro dessa trenne ollon ännu 

 flytande. 



Samma afton blevo dessa tre ollon myllade i krukor och av desamma 

 uppspirade i ett slutet av påföljande januari och ett annat i medlet av 

 februari, medan det tredje befanns ruttnat. 



Av ifrågavarande försök framgår emellertid, att genom vattendriften 

 som agens kunna grobara bokollon hålla sig flytande ända till sex dygn 

 och därunder transporteras över sjöar, utför floder, fattas av havets vind 

 och strömsättning och möjligen hamna på avlägsen kust. 



Fullt matade, fullkomligt oläderade och för uttorkning icke exponerade 

 bokollon, som omedelbart efter fruktfällningen uppsamlas å marken, sjunka 

 emellertid genast såväl i sött som salt vatten. Submersionen är en följd 

 av det färska ollonets tyngd, flytningsförmågan av detsammas uttorkning 

 och därigenom minskade tyngd, eller av lädering, varvid luft pressas in 

 i detsamma. Men om uttorkning och lädering icke överstiga en viss 

 gräns, sker ingen menlig återverkan på groningsförmågan. 



Uttorkning av bokollon kan ske i naturen därigenom, att dessa vid 

 fällningen hamna på något torrt underlag, såsom stenar, stubbar o. dyl., 

 och under vårtiden utsättas för sol och uttorkande vind. Vid vårflödet 

 i sjöar och strömmar, vid starka vågsvall mot låga stränder eller efter 

 strida vårregn kunna sådana till sin vikt minskade ollon spolas ned i 

 vattnet, föras till havs och sålunda föras till annan strand. 



Skador å bokollon kunna uppstå genom tramp av vildnaden (hjortar, 

 rådjur), eller därigenom att desamma vid fällning under storm häftigt 

 slungas mot hårda föremål, varvid luft strax intränger vid bristnings- 

 punkten. En vanligare form av ollonskada åstadkommes av insekter, 

 varvid den verksammaste av dessa är en liten vecklare (TI?;'/'/'/,!' ««;/// /<3';/^), 

 som i juni månad genomstinger kupulan och lägger sitt ägg i det späda 

 fruktämnet. Stundom utkläckes icke ägget; i andra fall dör larven, innan 

 han hunnit verksamt skada kotyledonerna. I båda dessa fall kunna kraf- 

 tiga plantor utvecklas. Men tillföljd av den luft, som inpressats i ka- 



