176 EUG. HEMBERG 



derväxt av bokplantor i blandning med ringa aspuppslag. Aspdungens 

 öde är därmed beseglat, och boken kommer att intaga densammas växtplats. 



Den invandrande boken kunde i ekskogen blott på torrare lägen fatta 

 fast fot och vidare utbreda sig. Det var först i långt senare tid, som 

 den stigande jordkulturen genom utdikning, odling och vattenregleringar 

 verkade torrläggande även på de fuktigare ekskogarnas mark och däri- 

 genom befordrade bokens för dessa skogars framtid så ödesdigra invand- 

 ring. 



Bokens utbredning i ekskogen försiggick emellertid långsammare än i 

 tall- och björkskogen. Det var väl icke själva eken, som verkade största 

 hindret, emedan boken kan uppväxa jämsides med eller under densamma 

 och utan svårighet uppskjuta genom ekens krona. 



Det var fast mer ekskogens rika, sällskapande vegetation av buskar 

 och markbetäckning, som utövade verksammaste motståndet mot den in- 

 vaherande boken och så långt möjligt var ställde hinder i vägen för 

 densammas fortkomst. 



Där ekskogen uppvuxit på myllrik mark, inflyttade under hennes skyd- 

 dajide kronor ett flertal buskarter och halvträd, såsom hassel, olvon, hyll, 

 kornell, hagtorn, vildapel m. fl., varjämte markbetäckningen utgjordes av 

 en mångfald örter och gräs. Bokplantan hade därför att uthärda en 

 svår kamp, först mot den rika markbetäckningen och sedan mot den 

 ofta snårliknande buskvegetationen. Men sedan dessa hinder övervun- 

 nits, kunde hon skjuta raskt mot höjden och börja sin kamp mot det 

 härskande överbeståndet. 



Vaupell (27) har givit en lärorik skildring av förloppet vid bokens 

 strid med eken och den förras slutliga seger. Han visar, huruledes bo- 

 ken genom sin 12 — 14 dagars tidigare lövning pä våren sänder sina 

 grenar mot de närstående ekarnas grenverk och hindrar genom beskugg- 

 ning de senare att utveckla sina blad, varigenom de småningom forna. 



Över allt flera fornade grenar växer boken mer och mer in i ekens 

 krona, till dess dennas bladmassa minskas, assimilationen nedsättes och 

 eken tynar av. Under tiden vidgar boken alltmer sin beskuggande krona, 

 dödar markens örter och gräs samt underväxtens buskar, och unnar intet 

 annat växtliv uppstå under hennes dunkla skärmtak än vårens tidiga 

 örter, höstens svampar, men knappast hennes egen plantväxt. 



Liksom i Danmark har även bokens kamp mot eken och hennes slut- 

 liga seger över denne fortskridit i vårt eget land. Ännu fortgår striden 

 mångenstädes; men i skogar, där denne slutat med bokens seger, skönjas 

 stundom ensliga gamla, knotiga ekar med torra eller bladfattiga grenar: 

 de sista kämparna på den sista skansen. 



Bokens börjande strid med eken i Skandinavien ligger långt tillbaka 



