BOKENS IXVAXDRIXG TILL SKANDINAVIEN 177 



i tiden. Under stora tidsrymder förmådde hon endast undantränga eken 

 på höglägena, och först senare vann hon småningom terräng även inom 

 ekskogar pä planare läge. Det är dock huvudsakligen under de sista 

 århundradena, som boken vunnit sin stora seger över eken. 



Under sin vidare vandring uppåt södra Sverige mötte boken den ned- 

 vandrande gratien, vilken i likhet med henne besitter de mäktiga skydds- 

 egenskaperna: skuggfördragnings- och beskuggningsförmåga; och där 

 dessa båda organismer stötte ihop, uppstod då liksom nu en skarp strid 

 om växtplatsen och herraväldet. 



Danska forskare hava följt och skildrat kampen mellan boken och 

 granen, vilken strid alltid slutat med den senares seger, såvida icke män- 

 niskan trätt reglerande emellan. Även i svenska skogslitteraturen synes 

 en och annan gång samma åsikt uttalad. 



Det råder emellertid i detta fall en väsentlig skillnad mellan de båda 

 trädens inbördes kamp i »kultur»- eller »naturskogen». Danska skildrare 

 av stridens förlopp hava gjort sina iakttagelser och domslut uteslutande 

 i kulturskogen, i vilka granen än i enbara bestånd, än i blandning med 

 boken oftast uppdragits i täta förband (2 — 4'V I därvarande bördiga 

 jordmån uppväxer granen vida snabbare än boken, vilken om ej tidig 

 gallring sker ovillkorligen redan i ungdomen undertryckas och dödas, 

 eller ock åsättes degenerationens stämpel under sin återstående livstid. 

 Samma resultat visar sig, när boken självsått sig i äldre, vårdade och 

 intill hög ålder i fullslutet bestånd hållna granbestånd. 



Ett annat förlopp antager däremot striden om de båda organismerna 

 mötas i naturskogen med dennes olika åldersklasser, luckor och storm- 

 gläntor, sak samma om boken gjort intrång i granskogen eller granen 

 inplanterat sig i den luckiga bokskogen. 



Där ensliga bokar hunnit uppväxa i granskogen, eller boken slutit sig 

 till grupp, utestänges granens återväxt inom bokkronornas periferi. I 

 slagskuggan utanför denna visa sig stundom granens bleknande, barr- 

 fattiga plantor, vilka dock sakna möjlighet till utveckling. 



Bokens återväxt, som av naturen planterats under slutna grupper av 

 ung, tillväxande gran, äro även vigda åt döden, och naturplanterade 

 under medelålders grenrika granar föra de en tynande tillvaro. 



Men om en bokplanta funnit sin växtplats under eller in\id en äldre 

 enslig gran, i gränsen av granbestånd, vid skogens luckor, eller var helst 

 granskogen skänker en ljusning, erbjudes densamma tillfälle till utveck- 

 ling och fortkomst. Ty medan granen är geotropiskt bunden, gynnas 



