178 EUG. HEMBERG 



boken av sin heliotropiska egenskap att växa ut mot ljuset och skjuta 

 upp i de mellan granstammarna befintliga luckorna. Även bokens högre 

 ålder är en favör, som under sekellång kamp mot den mera kortlivade 

 granen kommer henne till godo. Striden mellan de båda skogbildande 

 träden kan sålunda bliva långvarig, men varhelst livskraftig bok under 

 orubbade naturförhållanden invaherar i självvuxen granskog med för bo- 

 ken lämplig jordmån och klimat, avgår hon slutligen som segrare. 



Talrika exempel på granens försök till inflyttning i bokskogen före- 

 ligga i södra delen av vårt land. Under bokkronornas slutna valv kan 

 granplantan icke fortkomma. I mitten av en större lucka, stormglänta 

 eller utmed beståndsgränsen kan granen uppväxa, men hennes plantväxt 

 utestänges från bokbeståndet, förtvinar i dettas slagskuggor eller dödas 

 under striden med bokens uppskjutande avkomma. 



Men å andra sidan kan bokskogen utan mänsklig devastering inträda 

 i ett degenerationstillstånd, som minskar hans motståndskraft, försvagar 

 hans reproduktionsförmåga och slutligen kommer granen att mer eller 

 mindre fullständigt erövra bokens gamla växtplats. 



Detta tillstånd av åvsigkommenhet uppstår genom markens gradvisa 

 förvildning med motsvarande sjunkande bonitet. Orsakerna härtill äro 

 förnämligast tvenne, nämligen å ena sidan den marktäckande lövmassans 

 bortsopning av vinden och å den andra densammas lokala anhopning 

 till en myckenhet, som förorsakar försumpnings- och torvbildningstill- 

 stånd. 



Den förra kalamiteten inträder på höjdlägen och kullar, sedan bok- 

 skogen uppvuxit till högskog, som lämnar vinden fritt spelrum mellan 

 stammarna och därvid bortsopar den lättrörliga bladmassan. Marktäcket 

 övergår småningom i ett torvartat tillstånd med en torftig vegetation, 

 till övervägande del bestående av lågvuxen Polytrichmn och andra svaga 

 mossor, och lokalen blir för torr och humusfattig för bokens naturliga 

 föryngring. 



På jämnare lokaler med något bibehållen fuktighet inflyttar ofta blå- 

 bärsriset och bildar ett härskande markskikt {Fagctum myrtillosiwi), som 

 nästan omintetgör bokskogens föryngring, Genom bokskogsbeståndets 

 successiva utglesning och starkare insolation uttränges blåbärsriset mån- 

 genstädes av ljungen [Fagetinn ericinosum). A samtliga lokaler med 

 sådan degenererad mark sänkes bokbeståndets tillväxt, ökas stammarnas 

 torkningsprocent och tilltager rot- och grenrötan, medan lavar bekläda 

 stammarna och ä grenarna reducera bladverket. Beståndet utglesnar 

 snabbt, ljusintensiteten ökas och boken förmår ej mera motstå den på- 

 trängande, på jordboniteten mindre nogräknade granen (resp. tallen). 



Den andra formen av markförsämring, som i dälder och sänken för- 



