184 NILS SYLVÉN 



sedan gammalt kända variabilitet. Och, vad som är av särskild vikt 

 för praktiken, av de inträffade egenskapskombinationerna äro två eller 

 flera konstanta. Då tvenne raser korsas, fördela sig föräldraindividens 

 olika egenskaper alldeles oberoende av varandra på hybridens gameter, 

 varigenom alltid olika och helt nya kombinationer kunna uppstå. Vid 

 närvaron av ett egenskapspar erhålles tre olika kombinationskategorier, 

 av 2 egenskapspar 3" = 9 olika kategorier, av 3 egenskaper 3^ = 27 

 o. s. v. Av dessa äro emellertid endast en del konstanta: vid korsning 

 mellan ett egenskapspar äro 2 konstanta former möjliga, vid 2 egen- 

 skapspar 2^ = 4, vid tre 2^ = 8 o. s. v. Vid korsning mellan exem- 

 pelvis 10 egenskapspar kunna sålunda 2' = 1,024 olika konstanta for- 

 mer eller raser uppstå. Att vi genom korsning kunna framställa alldeles 

 nya och vad mera är fullt konstanta egenskapskombinationer eller raser, 

 är den experimentella ärftlighetsforskningens viktigaste resultat.^ 



Av det ovan sagda torde utan vidare vara tydligt, att en ingående 

 kännedom om växternas formväxling är en nödvändig förutsättning för 

 ärftlighetslärans tillämpning i praktiken. Detta har också alltjämt stått 

 klart för varje praktisk växtförädlare. Och det är ju just i fråga om 

 växtförädlingen, som ärftlighetsläran har betydelse för praktiken. All 

 växtförädling bygger först och främst på de resultat, vartill ärftlighets- 

 forskningen kommit. Vid växtförädlingen vill man ju få fram till mass- 

 förökning ärftligt goda växtformer. Utgångspunkten härför måste vara 

 kännedom om vilka goda former, som finnas, eller vilka sådana kunna 

 erhållas. Det blir sedan växtförädlarens sak att hålla dem rena, even- 

 tuellt att efter de metoder, den experimentella ärftlighetsforskningen ut- 

 arbetat, framställa nya former. Teoretiskt sett har härvid den väx t för- 

 ädlande skogsmannen att gå samma väg som varje annan växtför- 

 ädlare. De olikartade objekt, varmed de olika förädlarna arbeta, hava 

 dock mången gång till följd, att tillvägagångssättet i praktiken ställer 

 sig något olika." 



Det är främst inom lantbruksområdet, som vi finna den närmaste 



^ Under de senare åren ha jämväl på svenska flera populära arbeten offentliggjorts rö- 

 rande mendelismen. Av dessa vilja vi särskilt påpeka: Robert Larssons översättning av 

 R. C. PuNNETT: Mendelismen. Alb. Bonniers Populär-vetenskapl. avh. 34. Sthlm 1911. — 

 — O. Rosenbergs översättning av A. D. Darbishire: Rasförädling och Mendelism. Sthlm 

 19 1 2. — O. Rosenberg: Ärftlighetsforskningen och rasförädlingen. Populär naturvet. revy, 

 1912, sid. 21 — 27. — H. Tedin: Växtförädling II. Mendelism. Samma tidskr. 1912, sid. 

 210 — 217. — H. Nilsson-Ehle: Den modärna ärftlighetsläran och dess betydelse för växt- 

 odlingen. Stockholm 19 iS- 



- Jmf. A. Oppermann, Arvelighedsforskningen i Skovbrugets l'jenesie. Tidskr. f. Skovbr. 

 Bd. 21. Kobenhamn 1 909. Ett kort referat härav återfinnes i Skogsvårdsf. tidskr. 1909, 

 sid. 114. 



