206 UNO DANIELSON 



39 år senare eller 1624 höll samma lund pä att ånyo uppbrännas, 

 men denna gång genom vådeld, uppkommen av ljungbrand ute på 

 alvaret. 



Det var konung Joiian III:s avsikt att göra hela Öland till en privat 

 iaktpark, vilket dock icke realiserades, ehuru han vistades mycket på ön. 



Det har här ovan sagts, att bemälde konung var mycket män om 

 skogarnas bevarande på Öland, men tillämpningen av denna omvårdnad 

 var i praktiken icke fullt konsekvent, enär han själv, under de perioder 

 på omkring ett halvt år han då och då vistades därstädes, varje gång 

 lät uppbränna 1,500 å 1,600 lass ved enbart i slottsköket. 



År 1612 blevo ölandsskogarna ånyo, efter en lugn lid av vid pass 

 100 år, utsatta för fienders förstörelselusta, när danskarna under ANDERS 

 BiLLE inföllo på ön och tågade från by till by, brännande och förhärjande 

 allt, som kom i deras väg, både skogslundar och hus. 



Sedan dröjde det ända till 1677, innan nästa fiendehärjning inträffade. 

 Då landstego emellertid danskar och holländare på ön och uppbrände i 

 vissa socknar från Ottenby till Köping såväl växande gröda som skogs- 

 lundar. Detta var dock sista gången, som fiender förhärjat ölandsskogarna. 



År 1 65 1 fick dåvarande prins Karl Gustaf Öland i förläning, och 

 under denna tid sköttes skogarna omsorgsfullt, naturligtvis mest med 

 hänsyn till jaktens främjande. Från denna tid är att anteckna den första 

 av människohand åstadkomna utvidgningen av skogsarealen på ön, enar 

 då »Skedemossen» utdikades och delvis bekläddes med skogsplantor, upp- 

 komna efter utsäning av tallkottar. Även söder ut på ön på de trakter, 

 där skog ansågs kunna växa, utsåddes gran frö, men denna sådd blev, 

 efter vad man känner, alldeles misslyckad, enär den skedde på för gran 

 absolut otjänlig mark. 



Under Karl XI:s tid var vårdnaden om skogarna särdeles god, vilka 

 då utökade sig i någon mån. Visserligen förhärjades, såsom ovan sagts, 

 vissa trakter av fiender 1677, men de skogar, som blevo kvar, ansägos 

 vara i behov av extra skyddsåtgärder, ty man hade vid denna tid fått 

 full insikt om, att skogsbristen på Öland tedde sig verkligt överhängande. 

 I början av 1700-talet hade skogarna trots allt en ganska avsevärd 

 utbredning, och här nedan skall lämnas en kort resumé däröver i rikt- 

 ning från norr till söder. 



Boda socken: Från Grankulla by förbi Sjöstorp till Boda var en samman- 

 hängande skog av tall och gran; denna skog sträckte sig i annan riktning 

 från Grankulla by till Torps och Byrums byar med sydgräns en linje 

 mellan sistnämnda by och Boda kyrka. Söder om denna linje bestod skogen- 

 av blandskog (stam- eller gruppvis) av tall, gran, björk, ek, oxel. 



På denna tid fanns vid Grankulla by ett flygsandsfält mellan byn och havet 

 med stora Sandberg, som flyttade sig in emot skogen och begravde träden 



