DE ÖLÄNDSKA SKO(tARXAS HISTORIA OCH UTVECKLING. 221 



Lagar och förordningar m. m. jämte åtgärder för skogar- 

 nas vidmakthållande och förbättring. 



I äldsta tider funnos inga inskränkningar för skogens tillgodogörande, 

 utan var och en tog så mycket han behövde för byggandet av sin 

 primitiva boning. Vid denna anläggning av boplatser avbrändes skogen 

 på ett så stort område, som kunde behövas till tomt och åkerjord. 

 Detta var det enda ingrepp, som av människohand gjordes på skogen, ty 

 i övrigt sparades densamma, icke med hänsyn till skogens framtida be- 

 stånd utan i och för jaktens vidmakthållande, vilken denna tid var vida 

 viktigare än åkerbruket. 



När i senare tider befolkningen ökades och fick andra livsbetingelser, 

 blev skogens betydelse större. Det var dock först pä i loo- och 1200- 

 talen, som det började inga i det allmänna medvetandet, att åtgärder 

 borde vidtagas mot allt för stor skogsförödelse; huvudsakligen var det 

 å trakter med tät befolkning, som de första föreskrifterna om skogs 

 tillgodogörande kunde spåras. 



Till att börja med voro lagarna oskrivna, och det var först under 

 1300-talets början, som de s. k. landskapslagarna upptecknades i skrift. 

 Huruvida det fanns någon särskild »Olandslag» är icke utrett, men det 

 torde ej vara så osannolikt. Emellertid får man förutsätta, att Öland 

 lydde under »Smålandslagen ; av denna finnes tyvärr endast en Kristina- 

 balk och ett fragment av en konungabalk bevarade, men man kan på 

 goda grunder antaga, att, bland annat, bestämmelser om skogs tillgodo- 

 görande funnits, sannolikt i överensstämmelse med de övriga landskaps- 

 lagarna, såsom att ek och hassel fredades, strängt straff stadgades för 

 utsättande av skogseld, förbud att vid svedjande skada ekskogen m. m. 

 Anlades skogseld med uppsåt, fick den skyldige plikta med livets förlust. 



Omkring 100 år senare, då man kommit till insikt om olämpligheten 

 av, att olika lagar gällde för varje landskap, lät konung Magxus Eriksson 

 (år 1347) utarbeta en landslag, som utkom 1351, huvudsakligen uppbyggd 

 på upplands- och östgötalagarna. Öland kom alltså detta år under samma 

 lag som övriga delar av riket. De viktigaste bestämmelserna i denna 

 lag rörande skogen voro angående timmerfångst, betesrätt, rätt att taga 

 bränsle och gärdsel, näver, torv, löv och strö samt ansvarsbestämmelser 

 för överträdelser ävensom föreskrifter vid upplåtelse av avverkningsrätt 

 och vid svedjande och bränning i skogen. 



Denna landslag var gällande i ungefär ett sekel, varefter den ansågs 

 böra undergå revision. Revisionen verkställdes under konung KRISTOF- 

 FERS regeringstid, och år 1442 utkom den nya lagen under namn av Ko- 



