226 UNO DANIELSON 



snart nog, som i det följande skall visas, planteringsområdena såldes, 

 utom vad beträffar kungsladugården. 



Hägnadsskyldigheten omkring dessa planteringshagar delades mellan 

 de angränsande hemmansägarna, vilka ansågos böra hägna såsom en er- 

 sättning för de stora förmåner, de fingo åtnjuta, därigenom att Öland ett 

 par år förut förklarats icke längre vara kungl. djurgård, och man kan 

 vara förvissad om, att bönderna med glädje fullgjorde sin hägnadsskyldig- 

 het härvid, ty det tillstånd, som under djurgårds-tiden» rådde å ön, synes 

 hava varit i högsta måtto olidligt. 



Underhåll och lagning av hägnaden, som bestod av stenmur, skulle 

 verkställas av de inhysesjon, som fått bygga hus och göra intäkt på 

 kronans mark. 



Olänningarna hade åtagit såg att under fyra års tid till omkostnaderna 

 för planteringarna till kronomagasinet i Kalmar skänka en sjättedels 

 tunna råg eller korn från varje helt hemman och från övriga i propor- 

 tion, dock med villkor att alla anhängiggjorda och tillämnade rättegångar 

 för de enligt lag stadgade men av allmogen underlåtna skogsplante- 

 ringarna skulle inhiberas. 



Tre skogvaktare antogos vid planteringshagarna, fingo lön och bostad, 

 men vägrades att hava hästar och kor, vilka man redan då synes hava 

 ansett såsom skadliga för återväxten. 



Överjägmästaren SuNDIN (boende å Rälla), vilken förut haft överin- 

 seende vid djurgårds-inrättningen, förordnades att hava uppsikt över 

 planteringshagarnas skötsel och vård. Det var först vid SUNDINS senare 

 inträffade avgång, som en särskild jägmästare eller lant-jägare förordnades 

 på Öland. 



Den här ovan omnämnda kommittén för Öland föreslog i sitt be- 

 tänkande bland annat vissa åtgärder, som kunna vara av intresse för 

 belysning av skogskötselns tillstånd på ön. 



1. Förordades främjande av skatteköp. 



2. Förordades storskiften. 



3. Förordades byars och hemmans vederbörliga skiljande från varandra 

 genom skiftesverksamhet. 



4. De ölänningar, som hade gott om sten, skulle förpliktas att upp- 

 föra hägnader och hus av sten i stället för trä i och för undvikande av 

 skogsförödelse. 



5. Skogvaktarna skulle ställas direkt under landshövdingens befäl. 



6. Inga intag fingo vidare ske å allmänningarna på platser, där skog 

 kunde växa; till vedbrand finge ej tagas annat än vindfällen, skatar och 

 kvistar; ved till kalkbränning finge ej lämnas till den, som ägde fruktbar 



