DE ÖLÄNDSK„\ SKOCKARNAS HISTORIA OCH UTVECKLIM; 229 



Foto: U. Dasielsos. 

 Fig. 7. A i Österskog» omkring 1820 kalhuggen mark. 



på en del marker med tunn och mager jordmån därefter intet annat 

 växte än torr ljung och enbuskar, och en del av dessa marker se ännu 

 i dag likadana ut som några år efter avverkningen. (Se fig. 7). 



Med avseende på ölandssocknarnas förut omnämnda utsyningsrätt från 

 Boda landsallmänning gjordes genom ett nåd. brev den 29 okt. 181 6 den 

 förändringen att därefter skulle endast de 10 nordliga socknarna erhålla 

 sitt behov av skogseftekter; de övriga socknarna fingo försöka skaffa sig 

 virke från annat håll. 



En förordning från denna tid, som kan vara a\- intresse, var daterad 

 den 14 juni 18 15 och innehöll bland annat, att alla, som fingo åt sig 

 ekar upplåtna till avverkning, voro sk}-ldiga att vid vite avskala och hop- 

 samla barken; denna stadga, som ju även nära berörde Oland, upphävdes 

 genom en Kungl. kungörelse den 22 sept. 1848. 



För att få en å^^kådligare bild av Ölandsskogamas utveckling under 

 1800-talet kommer framställningen här nedan att indelas i tidsperioder, 

 inom vilkas ram allt av vikt kommer att i sammandrag meddelas. 



PERIODEN 1825— 1836. 



Här finns först att anteckna Carl XIV Johans nåd. brev 1825 an- 

 gående planteringsskyldigheten på Öland, vilket väl var en följd av rov- 

 huggningen på de delade och försålda kronomarkerna. 



