DE ÖLÄNDSKA SKOC.ARXAS HISTORIA OCH UTVECKLINCi 247 



hiberas. Detta syntes ju vara en dålig början och vittna om allt annat 

 än skogligt intresse från allmänhetens sida, men orsaken härtill var, att 

 tiderna valts under den för sådant ändamål mest olämpliga delen av 

 året, skördetiden. Skogsingenjören, som redan förut hade fruktat detta 

 resultat, fordrade energiskt, att försöket skulle upprepas, och året därpå 

 höllos under vintern några föreläsningar omedelbart efter gudstjänsterna 

 i lokaler invid kyrkorna; nu blev resultatet ett annat, och föreläsnings- 

 lokalerna voro till trängsel fyllda av åhörare, vilka ådagalade allt mera 

 stigande intresse och uppmärksamhet. 



Att skogsingenjören i alla fall icke riktigt trodde på något verkligt resultat 

 av denna upplysningsverksamhet, framgår med all önskvärd tydlighet av 

 följande yttrande i hans berättelse för år 1893: »Skall en förbättrad skogs- 

 vård i framtiden vara att påräkna, torde det vara nödvändigt att i tid 

 söka hos den uppväxande generationen inplanta kärlek till skogen samt 

 håg för densammas ändamålsenliga skötsel och vård, vilket lämpligen torde 

 ske genom beredande av praktisk undervisning i skogsvård och skogs- 

 kulturer vid folkskolorna. Denna undervisning torde enligt min åsikt 

 böra anordnas sålunda, att skolbarnen i å 2 dagar varje vår finge under 

 ledning av en lämplig fackman verkställa skoggssådd och plantering, an- 

 tingen å skolplanen, eller, där denna därtill icke lämnar utrymme, i skolans 

 närhet, vartill passande lokaler nog icke äro svåra att erhålla. Så små- 

 ningom och sedan lärarpersonalen fattat mera håg för plantering, än vad nu 

 sorgligt att säga, i allmänhet synes vara fallet, torde därjämte möjligen 

 plant- och trädskolor vid skolorna böra anordnas för att, under lärarens 

 överinseende vårdas och skötas av skolbarnen. Anordnad på detta sätt, 

 tror jag, att hushållningssällskapets verksamhet skall erhålla ett mera 

 välsignelsebringande resultat än genom anordnande av föredrag för den 

 nuvarande generationen.» 



Under vintern 1894 — 95 åstadkoms oerhört stor skada på ungskogen 

 genom snötryck, och för att undvika detta för framtiden förordades upp- 

 kvistning, då det visat sig, att skadan blivit mindre, där sådan verkställts. 

 Emellertid synes skogsingenjören redan 2 år därefter kommit till insikt 

 om kvistningens olämplighet, varför han då avstyrkte densamma men i 

 stället förordade inblandning av björk och lärk i bestånden, vilket komme 

 att göra samma nytta därigenom, att kronslutet bleve så att säga mindre 

 under vintern, sedan lövfällningen försiggått; härigenom släpptes snön 

 ner mellan träden i stället för att lägga sig som en kompakt massa 

 över desamma. 



En särskilt beaktansvärd åtgärd kom till stånd 1898, då inom Ölands 

 södra Mot tillsattes en kommitté på 10 personer med uppgift att söka 

 utreda, vilka delar av alvarsmarkerna med fördel skulle kunna skogsodlas. 



