264 



IN MEMORIAM 



raste privata äggsamlingarna inom 

 landet. För några ovanligt prakt- 

 fulla älghorn erhöll Rothman i:sta 

 pris såväl vid utställning i Norr- 

 köping 1906 som i Wien 1910. 

 Även för fornminnen och hem- 

 bygdsforskning hyste han ett varmt 

 intresse, som dock endast i ringa 

 mån kunde praktiskt omsättas. 



Som kamrat och människa var 

 Rothman, som i glada vänners lag 

 lydde namnet >Spoven», något till- 

 bakadragen, men vid närmare be- 

 kantskap angenäm, vinnande och 

 vänfast. På de olika orter, varest 

 han under sitt förhållandevis korta 

 liv kom att verka, fick han också 

 emottaga åtskilliga förtroendeupp- 

 drag. I Murjek, där han inlagt förtjänst om stationssamhällets ordnande 

 och utveckling, fungerade han på sin tid som ledamot av taxerings- 

 nämnd och ordförande i skytteförening. I föreningen »Sveriges ordi- 

 narie jägmästare» var han vid sin död ombud för Övre Norrbottens 

 distrikt. 



Ehuru Rothman med starka band var fäst vid den lappländska natur, 

 som han lärt känna både såsom skogsman och naturvetenskapligt in- 

 tresserad amatör, åstundade han dock, förklarligt nog, att till sist bliva 

 förflyttad till ett sydligare tjänstgöringsområde. Så hade väl också förr 

 eller senare blivit fallet, om ej liemannen mellankommit. När Rothman 

 nu till sist från det vintermörka landet ovan polcirkeln fick flytta sö- 

 derut, till själva den lilla barndomsstaden ute på östgötaslätten, var det 

 för att anträda den resa, från vilken man ej återvänder. 



Vid hans, mänskligt att döma, alltför tidigt redda grav stå såsom 

 närmaste sörjande änka och två barn samt fyra syskon. Och i kamrat- 

 och vänkretsen uppe i Gällivare är vordet ett stort och svårfyllt tomrum. 



E. W. 



