270 NILS SYLVÉN (1082) 



ferna hade redan nu börjat avtaga i märgen, dock ej ännu märkbart i 

 barken. I augusti voro endast få hyfer kvar i märgen, dock i barken 

 många fler än i märgen. En undersökning av knäckesjuka tallskott i 

 april månad året efter svampangreppet gav intet mycel i märgen, i bar-^ 

 ken träffades dock några levande hyfer. 



Det är ju ett ganska snabbt avdöende av svampmycelet, dessa Kerns 

 undersökningar framvisa. Förekomsten av några få levande hyfer i bar- 

 ken i ett knäckesjukssår våren efter angreppsåret torde väl ej utan vidare 

 få anses bevisande för knäckesjukssvampens perennerande i tallskottet, 

 detta helst som saprofytiska svampar tidigt pläga infinna sig i knäcke- 

 sjukssåren och en förväxling med dylika väl näppeligen är utesluten. Kern 

 drager emellertid själv av sitt aprilfynd den slutsatsen, att mycelet perennerar. 

 »Vidare forskningar», heter det, »måste nu följa det perennerande my- 

 celet på dess väg från de ettåriga grenarna in i de unga årsskotten.» 

 Då redan förut, 1882, förmodanden i samma riktning uttalats av Hartig 

 i dennes »Lehrbuch der Baumkrankheiten», sid. 74, är det ej heller 

 uteslutet, att Kern vid dragandet av sina slutsatser påverkats härav. 

 Det heter nämligen hos Hartig, »att den omständigheten, att en tall, 

 som en gång angripits av svampen, årtionden igenom årligen synes lida 

 av sjukdomen, berättigar till det antagandet, att svampmycelet perennerar 

 i skotten». Uppgiften om mycelets perennerande i tallskotten gå igen 

 allestädes i de mykologiska handböckerna.^ Den ende, som något re- 

 serverar sig gent emot den gängse uppfattningen, är Klebahn. I sitt 

 stora sammanfattande arbete, »Die wirtswechselnden Rostpilze», Berlin 

 1Q04, sid. 405, refererar han Hartigs och Kerns uttalanden med det 

 tillägget: »Svampens återuppträdande skulle väl dock kunna förklaras 

 genom en årligen upprepad infektion från aspen. Undersökningar häröver 

 föreligga icke». 



Då man vet huru fort sjukdomen från det första året till det andra 

 från en ringa början kan spridas över en tallkultur, och man i detta 

 fallet måste räkna med massinfektion från aspens sida, möter ju intet 

 som helst hinder för antagandet av endast och allenast en årligen upp- 

 repatl infektion från aspen. De å tallskotten strängt lokaliserade, tidigt 

 förhartsade knäckesjukssåren tala ju också bestämt emot en spridning inom 



* Jmf. Karl von Tubeuk, Pflanzenkrankheiten durch kryptogamen Parasiten verursacht. 

 Berlin 1895, sid. 378; E. ROSTRUP, Plantepatologi. Kobenhavn 1902, sid. 295. Ett mera 

 bestämt uttalande möter härvid hos Rostrup, där det heter: »Myceliet kan ogsaa overvintre i 

 den tilbageblevne Del af Grenen og nseste Foraar traenge ud i de nye Skud som udvikles 

 af Skedeknopperne, hvorved Traeet faar et forkr0blet Udseende». Möjligt är, att redan Har- 

 tig avsett en dylik infektion av de av kortskottsknopparna våren efter svampangreppet ut- 

 vecklade långskotten, då han (anf. arb. sid. 74) om dessa säger, att de »allerdings in der 

 Folge wiederum erkranken». 



