290 NILS SYLVÉN (1102) 



på huru stamformen likväl i enstaka fall allvarsamt skadats (fig. 21). 

 I nordöstra hörnet av kulturen växte några aspträd samt ett och annac 

 dylikt även i en angränsande äldre skog. Även en c:a 5 år äldre, 0,5 

 har stor kultur c:a i km avlägsen från den förutnämnda hade angripits 

 samtidigt med denna. Såväl år igio som 191 1 hade knäckesjuka upp- 

 trätt, svårast 191 1. 



Enstaka angrepp av knäckesjuka å ungtallar i åldern 5 — 10 är ha av 

 förf. under åren 19 lO — 191 5 så gott som årligen iakttagits inom kultur- 

 bestånd och naturföryngringar å Malingsbo kronopark i sydligaste Da- 

 larna. Även å Bjurfors kronopark i Västmanland och Dalarna har 

 knäckesjuka iakttagits å en och annan ungtall. 



Om svampens härjningar under senare år i plantskolor i Västergöt- 

 land (Mariestad), Värmland (Deje) och södra Gästrikland (Grönsinka), 

 har jag nämnt redan i det föregående. 



Från den senast gångna sommaren kunna här slutligen trenne fall av 

 elakartad epidemisk knäckesjuka omtalas, alla från norra Västergötland. 

 Såsom redan inledningsvis framhållits, är det dessa härjningar, som 

 närmast givit anledning till de undersökningar över svampens uppträdande 

 och spridningsbiologi, som här framläggas. 



Under en tids vistelse i juli månad 1916 å Sundsmarkens kronopark 

 i Hassle s:n, c:a 1,5 mil NNO. om Mariestad, observerade jag angrepp av 

 Melanipsora pi7iitorqiia å en synnerligen lovande tallkultur (fig. 22), rutsådd 

 av år 1906, i omedelbar närhet till en öppen plats kring ladugårdar och 

 uthus vid Ö. Ekenäs arrendegård. De först iakttagna svampskadade 

 plantorna stodo invid den från ladugårdsbacken genom tallkulturen gående 

 landsvägen, nära ladugårdsbacken. Många och elakartade »kräftsår» 

 förekommo. Vid en omedelbart företagen preliminär undersökning visade 

 det sig, att plantorna närmast ladugårdsbacken voro särskilt svårt hem- 

 sökta, ju längre bort från denna man kom, ju mindre svampskador kunde 

 man upptäcka på tallarna. Några på ladugårdsbacken växande äldre 

 aspar (fig. 23) voro tydligen den ursprungliga smittohärden. Längre än 

 ett loo-tal m bort från asparna, syntes smittan knappast hava spritt sig. 

 Asparna på ladugårdsbacken och några yngre rotskottsexemplar i ena 

 kanten av kulturen tämligen nära ladugårdsbacken voro de enda aspar, 

 jag här kunde upptäcka. Ett lämpligt tillfälle till studier över svamp- 

 sporernas spridningsmöjligheter från asp till tall syntes sålunda föreligga. 

 Dylika upptogos, så snart tiden och förhållandena det medgåvo. En 

 närmare redogörelse härför lämnas i ett senare kapitel om »svampens 

 spridningsbiologi. » Endast c:a Y2 l^ar av de till flera härs område upp- 

 gående kulturerna syntes i nämnvärd grad svampskadat. Av svampen 

 framkallade sår träffades ofta i flertal ä såväl huvudskott som sidoskott; 



