(1107) OM TALLENS KNÄCKESJUKA 295 



Frän praktiskt sett betydelselsöst angrepp 1915 hade sålunda sjukdo- 

 men 19 16 brett ut sig så starkt, att knappast en enda såddruta å hela 

 det nära 200 har stora kulturfältet nu gått fri från svampangrepp. Den 

 regniga försommaren 191 6 hade ju också erbjudit de bästa betingelser 

 för svampens utveckling.^ Om kulturens kommande öden kan man för när- 

 varande ej med bestämdhet uttala sig. Upprepas svampangreppet ett kom- 

 mande år — och sannolikheten härför är ytterhgt stor — och äro då betin- 

 gelserna för svampens utveckhng lika goda som under den senast gångna 

 sommaren, kan tallen, redan nu illa åtgången, bliva dömd till undergång; 

 många plantor kunna då duka fullständigt under, och de överlevande 

 kunna bliva så fördärvade till stamformen — mångtoppiga och krok- 

 stammiga — eller tillbakasatta i tillväxten, att tallens dominerande roll 

 i kulturen fullständigt äventyras. Där tallen gått fullständigt ut eller bli- 

 vit starkast tillbakasatt i såddrutorna, får nu den i blandning med tallen 

 insådda granen träda räddande emellan. Fläckvis torde dock tallen all- 

 tid bliva det beståndsbildande trädet. Om svampangreppet kommande 

 sommar visar sig i avtagande, torde säkert de kraftigast utväxande tall- 

 plantorna redan då hava nått sådan styrka, att deras fortsatta utveck- 

 ling är tryggad. Såddrutor med alla plantorna dödade i toppen före- 

 kommo visserligen men voro sällsynta. I regel syntes någon eller några 

 av de i såddrutorna vanligen i stort antal uppgångna tallplantorna hava 

 toppskottet oskadat eller åtminstone kvarlevande. 



Även om tallen från och med tredje till fjärde året under ett eller 

 annat år hemsökes av knäckesjuka i ovan omförmälda utsträckning, torde 

 dess öde ej därmed vara så alldeles avgjort. Även efter u[)prepade 

 svåra svampangrepp kunna tallplantorna repa sig och bilda ett på äldre 

 dagar kanske rent av fullgott tallbeständ. En antydan härom gav ett 

 mindre, nu 8 — lo-årigt kulturbestånd av tall nära vägen Gatan — Fin- 

 nerödja järnvägsstation. Beståndet uppgavs hava för några år sedan 

 lidit av samma sjukdom som nu Vellervattnet-beståndet, och plantorna 

 visade också nedtill krökar och igenvallade sår, som t}'dde på genom- 

 gången knäckesjuka. Även om de flesta kvarlevande tallarna hade fula 

 stamkrökar att uppvisa, voro de dock nu åter i god växt och bestån- 

 dets slutenhet syntes ej i någon mån äventyrad. Då plantorna angri- 



^ R. H.\RTIG, Lehrbuch der Baumkrankhciten. Berlin 1882, sid. 73 — 74, framhåller, 

 hurusom svampen under år med regnrika försomrar — mycket regn i maj och början av 

 juni månader — å tallen utvecklar talrika och yppiga fruktkroppar. Då väderleken är torr 

 däremot, intorka sporlagren i första början av sin utveckling, och yttre svampskador komma 

 aldrig att framträda. Tack vare sjukdomens tillbakagång under år med torra försomrar 

 kunna något äldre och kraftigare ungplantor av tall genomgå även flera år å rad upprepade 

 angrepp av knäckesjvika; fä plantorna blott något repa sig, behöver ej stamformen med nöd- 

 vändighet fördärvas, även om ett nytt svårare angrepp något senare år skulle inträffa. 



