296 NILS SYLVÉN (1108) 



pits vid relativt tidig ålder — sannolikt liksom Vellervattnet-beståndets 

 svårast under 3 — 4:de året — träffades stamfelen så långt ned, att deras 

 ekonomiska betydelse måste anses ringa/ 



Ännu ett tredje av knäckesjuka hemsökt kulturbestånd av tall i norra 

 Västergötland blev sistlidne sommar föremål för min undersökning, en 

 5-årig tallkultur å Lyrestads kyrkoherdeboställes skog c:a 1,5 mil NO. om 

 Mariestad. Kring en mindre aspfläck — asprotskott — mitt ute på 

 ig 1 2 års kulturtrakt befunnos här tallplantorna i ganska stor utsträck- 

 ning angripna av knäckesjuka. Blott enstaka sidoskott syntes dock vid 

 tiden för mitt besök på platsen — d. 22 juli 1916 — så svårt skadade, 

 att de dött i toppen (jmf. fig. 20). I allmänhet syntes plantorna ha nått 

 den utvecklingsstyrka, att de ej kunde förmodas erhålla varaktigt men 

 av svampangreppet. 



Svampens spridningsbiologi. 



Redan innan svampens länge anade värdväxling blivit experimentellt 

 bevisad, hade det, som ovan nämnts, framhållits som en möjlighet, att 

 en å asp i de sjuka tallbestånden ofta rikligt förekommande Melampsora- 

 art kunde stå i nödvändigt utvecklingssamband med den å tallen upp- 

 trädande CceoumÅoxvao.r^.''' Aspen angives sålunda redan tidigt som den 

 förmodade smitthärden för tallens knäckesjuka. Sedan sambandet mellan 

 artens olika utvecklingsstadier å tall och asp blivit fastslaget, framhålles 

 i varje redogörelse för svampens angrepp på tallen, att asp förekommit 

 i tallens mer eller mindre omedelbara närhet. Bestämda uppgifter rörande 

 svampens spridningsbiologi meddelas dock mera sällan. 



Intressanta uttalanden, belysande sjukdomens spridningsmöjligheter, 

 möta framför allt hos ROSTRUP. Redan 1883 omnämner han från en 

 bergtallskultur i Jylland, hurusom plantor med knäckesjuka växte på det 

 enda ställe i kulturen, där asp fanns, och vidare, att angrepp av knäcke- 

 sjuka ägde rum »paa saadane Lokaliteter, der vare fulde af Rodskud af 

 Populus ironulay-) . Alla de iakttagelser, som kommit till ROSTRUPS känne- 

 dom, såväl hans egna som andras, synas tyda på spridning på relativt 

 obetydliga avstånd av de på de avfallna aspbladen efter övervintringen 

 utvecklade basidiesporerna.^ 



1 En närmare undersökning av beståndet medhanns ej, då jag upptäckte detsamma vid 

 genvägen till järnvägsstationen på min väg dit i och för avresan. 



^ R. Hartig, Wichtige Krankheiten der Waldbäume. Berlin 1874, sid. 91 ; E. Rostrup i 

 Tidskr. f. Skovbrug. Bd. 6. 18S3, sid. 219 — 220; Eduard Kern, Uber Oö;«rt//w?>'or^7«<Wi 

 A. Br. BuU. d. 1. Soc. Imp. d. Natural. d. Mosc, 1883. Sec. Part. Moscou 1884, sid. 

 250 — 260. 



^ Jmf. E. Rostrup, Plantepatologi. Kebenhavn 1902, sid. 296. 



