304 NILS SYLVÉN (1116) 



givit respektive 3,5^, 2,13, 0,87 och 0,71 stycken. En granskning av 

 plantorna i de bortom tjugonde såddrutsraden liggande såddraderna gav 

 vid handen, att knäckesjuka här så gott som alldeles saknades. Ännu 

 ett 20-tal såddrader bort kunde dock enstaka svampsår upptäckas dels å 

 tvenne plantor vid vägen, dels å ett par mera högväxta plantor inne i 

 beståndet. Vi få sålunda här och det kanske ännu vackrare och tyd- 

 ligare än i föregående såddrutsrader ett bestämt och hastigt avtagande 

 av knäckesjukan inåt i raderna från ladugårdsbacken räknat. Endast 

 några fä rader in kan sjukdomen sägas praktiskt taget fullständigt 

 upphöra. 



Vilka slutsatser kunna nu dragas av de ovan meddelade undersök- 

 ningarna angående svampsporernas spridning? Alla de vid Ö. Ekenäs 

 gjorda iakttagelserna peka ju samstämmigt därhän, att basidiesporer- 

 nas spridningsförmåga här är starkt begränsad. I en i i-årig tall- 

 kultur, sådan som den vid O. Ekenäs, med en plantmedelhöjd av 

 omkring 1,75 — 2 m hava endast några få såddrutsrader med 

 vackert plantuppslag utgjort ett praktiskt sett tillräckligt hin- 

 der för basidiesporernas spridning ut över den bortanför liggande 

 kulturen. Fallet O. Ekenäs visar, hurusom en till fritt stående aspar ome- 

 delbart gränsande tallkultur ännu intill 1 1 års ålder trots angrepp av 

 knäckesjuka i stort sett ej tagit nämnvärd skada till sin stamform. Av 

 många tecken att döma har svampen uppträtt under flera år och därvid 

 allvarsamt skadat enstaka plantor inom beståndet; de få plantor, som fått 

 huvudskottet dödat till följd av svampangreppet, ha alla befunnit sig rela- 

 tivt fritt exponerade för de från aspområdet kommande vindarna. Under- 

 sökningen av beståndet sistlidne sommar gav vid handen, att talrika an- 

 grepp av knäckesjuka förekommo, praktiskt taget voro de dock av ringa 

 betydelse, då de befunnos strängt lokaliserade till de till aspområdet när- 

 mast gränsande såddrutsraderna. Tack vare saknaden av asp inom beståndet, 

 har någon hela tallkulturen förhärjande epidemi av knäckesjuka ej före- 

 kommit. Att ej tallen vid yngre ålder i större utsträckning hemsökts 

 av sjukdomen torde väl närmast få tillskrivas det skyddande inflytande, 

 den omedelbart intill kulturen gränsande gärdesgården utövat (jmf. fig. 

 22). Först sedan tallarna växt upp ovan denna, har en friare sportrans- 

 port kunnat äga rum såväl från tallen till aspen som omvänt. Ung- 

 asparna O. om vägen ha först under de senaste åren kunnat vara något 

 att räkna med. För att vindarna skola uppfånga och eff'ektivt sprida 

 svampens basidiesporer fordras synbarligen, att de med betydande hastig- 

 het skola svepa fram över marken med dess basidiesporförande aspblad. 

 Den öppna ladugårdsbacken vid O. Ekenäs borde väl lämna betingel- 



