(1117) OM TALLENS KNÄCKESJUKA 305 



serna härför. Trots delta ha ju av allt att döma blott ett relativt fåtal 

 svampsporer kunnat drivas upp till sådan höjd, att de nått ovanför de 

 närmast befintliga, högsta plantraderna. Detta visar ju utan vidare, att 

 man i vanliga fall har att räkna med endast en ytterligt lokal spridning 

 av svampsjukdomen från aspen till tallen — m. a. o. en starkt begrän- 

 sad spridning av svampens basidiesporer.^ Kan blott smittohärden — as- 

 pen — hållas inom vederbörliga gränser, är alltid faran för ödeläggande 

 knäckesjukshärjning utesluten. Ett radikalt borthuggande av varje asp i 

 närheten av en av knäckesjuka hemsökt tallkultur blir emellertid härvid 

 ingalunda nödvändigt. Basidiesporernas spridning är ju så begränsad, 

 att ett skydd mot tallens infektion lätt bör på annat sätt kunna anord- 

 nas. Endast några få tallsåddrader voro ju vid O. Ekenäs praktiskt 

 sett tillräckliga att hindra basidiesporernas spridning. Vill man sålunda 

 samtidigt omhulda såväl tall som asp, bör detta utan fara för tallen 

 kunna ske, utan att dyrbarare åtgärder behöva tillgripas. Något slags 

 skyddsbälte mellan asp- och tallkultur bör ju i detta fall vara till- 

 räckligt. Aspar i omedelbar närhet till tallkulturer eller åöppna 

 platser intill dessa bör man dock helst undvika. Även om skade- 

 görelsen kan begränsas till den omfattning, den exempelvis visat sig nå 

 vid O. Ekenäs, bör den i ett dylikt fall genom smittohärdens undan- 

 skaffande redan från början förhindras. 



Långt ifrån alltid äro dock tallkulturerna så lyckligt lottade i fråga 

 om asp som Ekenäs-kulturen. Vad som i första hand var bestämmande 

 för dess blott ensidiga hemsökelse av knäckesjuka, var ju saknaden av 

 asp inom själva kulturen. Först då aspuppslag förekomma spridda över 

 ett för tallkultur i anspråk taget område, kan verklig fara för allvarli- 

 gare och allmän skadegörelse av knäckesjuka yppa sig. Att i ett dylikt 

 fall tillråda några åtgärder till sjukdomens bekämpande är nästan lönlöst. 

 Har man en gång aspen på det för tallkultur färdigliggande området, 

 är det ju snart sagt omöjligt att undanskaffa densamma; rotskotten und- 

 går man ej utan i tid vidtagna åtgärder för asprötternas dödande. Bör- 

 jar nu Milanipsora pinitorqua uppträda inom området, blir snart varje 

 asp å detsamma infekterad, detta tack vare uredosporernas utomordent- 

 ligt goda spridningsförmåga. Första nästföljande vår befinnas nu de 

 teleutospor-basidiesporförande bladen spridda över snart sagt hela om- 

 rådet, och tallens infektion begynner efter högre måttstock. Är kultur- 

 fältet någorlunda stort och öppet liggande, så att vinden får fritt spel- 



^ Om basidiesporspridningen hos de värdväxlande rostsvamparna föreligga blott mera en- 

 staka och ofta ofullständiga uppgifter. Även om en betydande avståndsspridning i vissa fall 

 kunnat konstateras, ha i vissa, närmare undersökta fall blott en helt inskränkt sådan kunnat 

 påvisas. Jmf. H. Klebahn, Die wirtswechselnden Rostpilze. Berlin 1904, sid. 30 — 32. 



