STORMHÄRJNINGEX I NORRA DALARNA HÖSTEN 191 7. 337 



Ur Statens Skogsförsöksanätalts saml. Foto förf. oktober 1917. 



Fig. 2. Bråte av vindföUda stammar i östra kanten av försöksytan 22 I. Stammarna 

 ha kapats för att vägen skulle bli fri. — Ein Haufen sturmgefällter Stämme am 

 östlichen Rande der Versuchsfläche Nr. 22 I. Die Stämme sind abgesägt worden, 

 damit der Weg frei werde. 



varvid det visade sig, att kompassnålen angav ungefär 350^, d. v. s. 

 vindens riktning" har här varit c:a i;""' sydHgare än \id Hällstugan. Be- 

 räknas medelfelen å fallriktningarna, uppgå dessa till ± 2.54 och ± 1,98 för 

 respektive Hållstugufällningen och Nybodåsfällningen. Sammanställas 

 dessa fel, erhalles ± 3,22 eller maximum ± g, 7^. Den uppmätta skillnaden 

 i fällningsriktningarna är alltså betydligt större än det tänkbara felet. 

 Vi kunna därför anse fastslaget, att skillnad i vindriktning förelegat för 

 dessa båda platser. Detta naturligtvis under förutsättning, att de vanliga 

 sannolikhetslagarna kunna tillämpas. Att så verkligen är förhållandet 

 framgår av de ä sid. 338 giorda sammanställningarna över variationen i 

 fällningsriktning. 



Denna skillnad i riktning kunde möjligen tänkas uppkommen därige- 

 nom, att åsen, vilken träffades av vinden något snett emot längdrikt- 

 ningen, åstadkommit en pressning av vinden ur dess ursprungliga bana. 

 För detta antagande talar den omständigheten, att de uppe på åsens 

 nordspets fällda stammarna tycktes uppvisa en något, om ock svagt 

 västligare riktning. Detta kan dock kanske förklaras som beroende 



