338 L. MATTSSON 



därpå, att vinden vid passerandet av nordspetsen av åseji svept in nå- 

 got i läområdet därbakom. Det förefaller nämligen föga sannolikt, att 

 en så pass häftig vind, skulle låta sig pressas så betydligt ur sin riktning 

 av den ej alltför skarpt mot kringliggande trakt avsatta Nybodåsen. 

 Ett ännu mera vägande skäl för antagandet att andra förhållanden spelat 

 in vid bestämmandet av vindriktningen erhölls för övrigt vid fortsatta 

 mätningar å vindfällena vid Lövnäs. 



Här visade sig nämligen fallriktningen vara 309^, d. v. s. resp. 

 23° och 41° sydligare än vid Hållstugan och Nybodåsen. Gemensamma 

 maximifelet för denna mätning och mätningen vid Hållstugan uppgick 

 till ± 9,6°. Någon tvekan om, att skilda vindriktningar förelegat å 

 samtliga de tre undersökta platserna, behövde alltså ej råda. Mät- 

 ningsresultaten pekade i stället tydligt emot det förhållandet, att vinden 

 under passerandet över Älvdalens socken ändrat riktning så, att den 

 blivit allt sydligare ju längre mot öster den nått. 



Det låg ju då närmast till hands att antaga, att vindarna över de tre 

 undersökta platserna ingått som delar av luftströmmar riktade mot ett 

 kraftigt barometerminimum, beläget någonstädes i närheten av Bunkris- 

 bodarna, d. v. s. ingått i ett cyklonartat vindsystem. 



Detta antagande är dock ej tillräckligt att förklara vindfällenas vid- 

 sträckta utbredning i riktningen sydväst-nordost emot norska gränsen och 

 vid Mossebergj utan måste man för att förklara denna antaga, att cy- 

 klonen förflyttat sig ifrån väster till öster. En sådan förflyttning skulle 

 emellertid medföra, att vindriktningen å samma plats så småningom 

 förändrades, allteftersom platsen befann sig i främre kanten, mitten och 

 bakre kanten av cyklonen. Detta återigen borde kunna spåras i fäll- 

 ningsriktningarna för stammarna. Under förutsättning, att endast mark- 

 förhållanden och rotutveckling äro orsaker till de varierande fällnings- 

 riktningarna, borde nämligen avvikelserna från medelriktningen ungefär 

 ordna sig efter allmänna felkurvan. Har däremot under fällningens fort- 

 gång någon större förändring i vindriktningen inträtt, borde detta yttra 

 sig så, att den observerade fördelningskurvan får en bredare och lägre 

 topp, än vad fellagen angiver. 



Jämföres den observerade fördelningskurvan med den enligt fellagen 

 beräknade, blir emellertid, som nedanstående siffror visa, överensstäm- 

 melsen så stor, att någon förändring i vindriktningen ej kan förutsättas 

 under den tid stormen var som vildast. 



Riktningsav\ikelse 



i grader t 30 -1- 25 + 20 



Staman^al observerat 4 12 iS 



Stamantal beräknat 8 13 iq 



