STORMHÄRJ NINGEN I NORRA DALARNA HÖSTEN 191 7 339 



Under sådana förhållanden förefaller förklaringen föga antaglig. De fort- 

 satta mätningarna över vindriktningarna lämnade för övrigt till resultat, 

 att vinden vid Bunkrisbodarna varit av samma riktning som vid Lövnäs 

 och vid Mosseberg av samma riktning som vid Xybodåsen. Inläggas 

 samtliga vindriktningar å karta (tig. 1), tyckas de ordna sig med 

 riktning inåt mot en centrallinje, som strukit fram mellan Vansjön 

 och Hållstugan över Rensjöbodarna samt strax norr om Mosseberg. 

 Man kan därför mycket väl tänka sig. att stormen varit av sådan 

 natur, att över de angivna platserna en mycket begränsad virvel strukit 

 fram. De fällande vindarna ha emellertid ej ingått i denna virvel, 

 utan utgjort direkt från sidorna inkommande luftströmmar. Tyvärr 

 äro mätningarna väl få för att kunna lämna full bevisning härutinnan. 

 Det förefaller emellertid, som om förklaringen skulle ha rätt mycket, 

 som talade för sigf. 



Beskrivning över de härjade områdena. 



Om vi till en början sysselsätta oss med det stora vindfallet vid 

 Hållstugan, observerades det första angreppet i beståndet avdelning 2 (se 

 kartan fig. 3). Detta bestånd utgöres i huvudsak av två jämnlöpande 

 åsar med längdriktning i norr och söder, vilka åtskiljas av en smal 

 sänka. Den östligaste delen av området ligger lägre samt sluttar sakta 

 ut emot myren, avdelning 7. Beståndet utgöres å åsarna av äldre 

 tallskog av 10 — 12 m.s höjd. Den västliga åsen var rätt starkt avverkad, 

 den östliga däremot så gott som orörd, liksom även det lägre liggande 

 området. Endast den ostligaste delen, emot viken från myren avdelning 

 7, synes ha varit genomhuggen. Ned emot myren sjönk höjden sakta, 

 så att ett jämnt sluttande krontak bildades. A det lägre liggande om- 

 rådet går höjden upp till 16 a 17 m, och beståndet utgöres av tall med 

 inblandad gran. Marktäcket har fläckvis en mera mossrik typ. 



Som av kartan framgår, var beståndet synnerligen starkt exponerat åt 

 det håll, varifrån stormen anryckt. Myren, avdelning i, med sina tjär- 

 nar lämnade vinden ett fullkomligt trädlöst anloppsfält av 6 upp till 

 800 m:s längd. Detta fält avslutades av den tvärs för vindriktningen 

 orienterade beståndskanten till avdelning 2. Egendomligt nog har emeller- 

 tid denna kant sluppit relativt lindrigt undan, i det att det endast är den 

 västliga åsen samt sluttningarna av dalgången mellan åsarna, som skadats. 

 Pä den ostliga åsen däremot är beståndet sä gott som oskadat, ända 

 fram till landtungan mellan m)-ren, avdelning i, och m}Tviken från av- 

 delning 7. Detta får väl närmast tillskrivas det förhållandet, att be- 

 ståndet varit försett med en kraftig skyddskant ned emot myren. Vid 



