340 L. MATTSSON 



landtungan mellan avdelningarna z och 3 har emellertid denna kappa 

 brutits, därigenom att sydligaste delen av åsen, en del av det lägre lig- 

 gande partiet samt en del öar där utanför genomhuggits. Resultatet har 

 blivit att vinden här med full kraft brutit in i det oskyddade beståndet 

 och samtidigt svept runt åsen, så att en lucka om gott en härs storlek 

 upprensats. Fig. 4 visar beståndets utseende vid denna punkt. Kameran 

 var vid fotograferingen uppställd just på gränsen mellan det gallrade och 

 det ogallrade beståndet. Till vänster synes det orörda, till höger det 

 av stormen illa misshandlade partiet. 



Beståndet 3 har varit utsatt för en rätt egendomlig stormfällning, i 

 det det sydöstra hörnet ned emot myrviken, som skiljer från bestånd 

 4, .så gott som helt kalslagits. Dessa vindfällen förefalla ej vara så lätt 

 att förklara. Visserligen är beståndet delvis genomhugget, tydligen sam- 

 tidigt med östliga delen av avdelning 2, men själva myrkanten är läm- 

 nad orörd, och områdena söder om vindfallet, vilka för övrigt ligga 

 betydligt högre, täckas av orörd medelålders tallskog. Emellertid kan 

 ju förklaringen sökas i marken. Denna förefaller nämligen att vara 

 något mindre fast än i beståndet för övrigt och täckes av en fläckvis 

 rätt väl utvecklad mossmatta. A andra sidan förefaller det som om 

 de snedställda brynen skulle vara mindre motståndskraftiga än sådana, 

 som utsättas för vinkelräta angrepp. Mot detta förhållande peka flera 

 av de i fortsättningen anförda exemplen. Möjligen skulle man i sådana 

 förhållanden kunna söka ännu en förklaring till, att den västliga delen 

 av beståndet blivit så illa åtgången. Angreppet har nämligen här varit 

 något snett ansatt. 



Bestånd 4, öster om myren avdelning 7, är så gott som fullständigt 

 orört. Beståndet utgöres av medelålders tall. Likaledes fullkomligt 

 orört är bestånd ,5, ett äldre biandbestånd av tall och gran. Tydligen 

 har stormen påverkat en tämligen begränsad vidd, i det endast en jämn- 

 bred sträcka om c:a 600 m:s bredd men närmare 3 km:s längd härjats. 

 Denna sträcka förlöper i riktning S. 50° V. Över hela detta område ha 

 emellertid stammarna en fällningsriktning av S. 27° V. Vindriktningen 

 och fällans längdriktning skilja sig således med c.-a 25°. 



Detta förhällande skulle möjligen även kunna tjäna som bevis för den 

 förut framställda hypotesen om stormens natur. Den begränsade cyklo- 

 nens rörelseriktning skulle i så fall betecknas av fällans längdriktning, 

 medan stammarnas riktning skulle beteckna vindriktningen in mot centrum 

 ä dess högra vinge. Visserligen förefaller det, som om just i den 

 riktning, som fällan nu intar, de för stormfällning mest känsliga be- 

 stånden skulle vara belägna. Detta är åtminstone riktigt, vad de båda 

 yttersta ändarna av fällan beträffar, alltså avdelningarna 2 och 13. Vad 



