344 1.. MATTSSON 



återväxt ej inom närmaste tiden är att vänta. Ute på öppna marken stå 

 endast enstaka plantor av förkrympt utseende, tydligen utan förmåga 

 att vidare utveckla sig. Inemot kanterna gä de emellertid åter i höjden, 

 liältet närmast omkring brännan är utbildat som övergångsområde, med 

 sakta stigande stamhöjder och ett krontak, där vinden ej får något 

 verkligt fäste. Så gott som hela denna beståndskant har också räddats 

 undan förödelsen trots dess starkt utsatta läge. På ett par ställen sak- 

 nas emellertid övergångsbältet, samtidigt som brännan skjuter in vikar 

 i beståndet. Här har angreppet satts in på allvar, i det väldiga bråtar 

 bildats längst in i vikarna. Därifrån fortsätter stormfällningen ett stycke in 

 i beståndet, för att efter ett 50-tal m så småningom avtaga och slutligen 

 upphöra. Det behövs emellertid endast en ny lucka, för att vinden åter 

 skall få fart. Emot det slutna beståndet har den däremot intet förmått. 



Framemot den lilla myrfläcken nordväst om avdelningen 10 blir be- 

 ståndet glesare med enstaka mindre luckor, vid vilka ständigt vindfällen 

 uppkommit. Hårdast åtgånget är området närmast omkring försöks- 

 ytan {22 å kartan). Densamma är utlagd i fyra avdelningar, av 

 vilka tre ligga längs vägen och en längre in i beståndet. Ytorna äro 

 naturligtvis lagda så, att de omfatta de jämnaste och bäst slutna delarna 

 av beståndet. Runt om, liksom även mellan ytorna, finnas emellertid 

 flera glesare partier. Här liksom över allt annars är det från dessa storm- 

 fällningarna utgått, och tack vare detta ha försöksytans avdelningar, rned 

 undantag för avdelningen I, blivit relativt orörda, medan de mellan dem 

 lämnade kapporna ofta äro helt nedmejade. En föreställning om be- 

 ståndets tillstånd vid ett av dessa uppröjda partier lämnar figur 2, som 

 är tagen strax intill östra kanten av försöksytans numera nedlagda av- 

 delning I. Beståndet bakom bråten, som tillhör den nedlagda avdel- 

 ningen, visar rätt många rotryckta och lutande stammar. 



Värst är beståndet härjat i nordspetsarna av luckorna. Ej stort bättre 

 är emellertid förhällandet pä sådana ställen, där beståndskanterna utsatts 

 för snett riktade anfall. Minst skadade äro slutligen de vinkelrätt mot 

 vindriktningen orienterade gränserna. I övrigt voro enstaka stammar 

 rotryckta och fällda mest över hela beståndet. 



Vi komma så slutligen till det område, som kanske gjorde det star- 

 kaste intycket på åskådaren, nämligen avdelning 13. Denna har tydligen 

 klätts av en ej alltför tät fröträdsställning, som sträckt sig c:a 100 m 

 väster och omkring 800 m öster om landsvägen till en bredd 6 ä 7 hundra m. 

 Från landsvägen stiger marken sakta till den å kartan fig. 3 genom pric- 

 kad gränslinje markerade åsen. Därefter vidtager ett mera ojämnt ku- 

 perat område, och sedan detta av.slutats med en ävenledes å kartan utmärkt 

 klack, börjar sluttningen ned emot Kälkån. Nordvä.st om det härjade området 



