346 L. MATTSSON 



vidtager ett relativt orört bestånd av äldre skog, medan gränsen i syd- 

 ost bildas av yngre skog. Hela det nu skildrade området är synnerligen 

 illa ramponerat. Så är t. ex. marken mellan landsvägen och nyssnämnda 

 ås numera helt kal. Åsens nordostsluttning och det närmast bakom den- 

 samma belägna området äro lindrigare åverkade. Såväl norr som 

 söder om åsen har däremot vinden lämnat starka spår efter sig. Norr 

 om åsen stoppades anloppet rätt snart av den orörda gammelskogen. 

 Söder om densamma däremot har den släppts in över ett relativt flackt 

 område, som blivit så gott som helt rensat. Sin avslutning har slut- 

 ligen angreppet fått å den nyss nämnda mindre höjden, strax innah de 

 fullständigt oskadade sluttningarna ned emot Kälkån vidtaga. 



Vad som å området i fråga erbjuder det största intresset, är onekligen 

 själva begränsningslinjerna. Frågan är nämligen, om det är en begränsad 

 vindil, som just råkat stryka fram över det glesställda beståndet men där- 

 emot ej berört omgivande trakterna, eller om området i sin helhet varit utsatt 

 för lika stor påkänning, som dock ej varit värre än att bestånden med 

 undantag för den ömtåligare fröträdsställningen i allmänhet lämnats orörda. 



För det förra förhållandet talar den omständigheten, att fällan hela 

 vägen, ända från avdelning 2 hållit ungefär samma bredd, och likaså 

 att avdelning 11, som otvivelaktigt är bland de mest motståndskraf- 

 tiga i trakten, blivit så illa åtgånget. För det andra alternativet talar, 

 att enstaka fällda stammar förekomma på vissa ställen längre i sydost. 

 De tyda ju på, att den härjande vindilen ej haft alltför begränsad om- 

 fattning. I samma riktning pekar onekligen även att de relativt skarpa 

 gränserna sammanfalla med gränserna mot dels ungskog och dels orörd 

 gammelskog, d. v. s. sådana bestånd som i allmänhet synas ha motstått 

 stormfällningarna. 



De omgivande markerna voro, som flera gånger nämnts, relativt lind- 

 rigt skadade, ehuru i bestånd söder om Hållstugan på enstaka stäl- 

 len fällningar förekommit. Norrut går däremot vägen genom stora om- 

 råden av yngre tallskog, mot vilka stormen intet förmått. Samma är 

 förhållandet öster om Kälkån, där några vindfällen ej kunde iakttagas 

 förr än det stora ungskogsområde kring Blekstugan passerats, och man 

 nått fram till de starkt utglesnade bestånden efter Nybodåsens sydväst- 

 sluttningar (fig. 6). Stormfällningen här har i mycket samma prägel som 

 i det nyss skildrade Hållstugubeståndet n:r 13. Ostsluttningen däremot 

 syntes vara så gott som oskadad möjligen med undantag för åsens nord- 

 ligaste parti, där vinden i någon mån svept om höjden så att en del 

 stammar fällts, som till synes bort stå i lä av höjden. 



De övriga vindfällstrakterna erbjödo föga av intresse. På båda ställena 

 är det starkt huggna bestånd, som härjats. Vid Lövnäs ligger be- 



