I\'AR 1 RAGARDH 



TALLBOCKEX (MOXOCHAMUS 

 SUTOR L.) 



EX VIKTIG TEKXISK SKADEGÖRARE BLAXD LAXG- 



HORXIXGARXA. 



Inledning. 



Man finner bland långhorningarna representanter för flera av de 

 kategorier av skadegörare, som man ur olika synpunkter plä- 

 gar urskilja, fysiologiska och tekniska skadegörare likaväl som 

 primära och sekundära. 



Det möter av lätt insedda skäl ej någon svårighet att avgöra, huru- 

 vida en viss art är en fysiologisk eller teknisk skadegörare eller båda 

 delarna, om man blott känner dess gångsystem, något som lik\äl ofta 

 nog ej är fallet. Däremot är det svårare att avgöra, huruvida en art 

 är primär eller sekundär skadegörare, och vår kunskap i detta avseende 

 om även allmänna arter är därför högst ofullständig, varför ytterligare 

 undersökningar häröver äro nödvändiga. Jag tror dock, att man redan 

 nu kan instämma i det omdöme, som BOAS fällt angående de danska 

 arterna, nämligen att åtskilliga av våra långhomingar allt för mycket 

 underskattats, emedan man trott dem leva i multnande stammar och 

 stubbar och följakthgen ansett dem vara alldeles bet}-delselösa. 



Erkännas måste också, att utforskandet av långhorningarnas biologi 

 erbjuder ganska stora svårigheter. Ty deras gångar äro ej — i mot- 

 sats till bl. a. barkborrarnas — så karaktäristiska, att arten kan bestämmas 

 endast med deras tillhjälp varför larverna måste uppfödas och kläckas, 

 något som ofta erbjuder väsentliga svårigheter. 



Innan vi övergå till att närmare behandla den föreliggande arten, är 

 det lämpligt att taga en orienterande överblick över långhorningarnas 

 gångsystem, varvid vi dock inskränka oss till de arter, vilka angripa 

 levande träd, och se bort ifrån bl. a. sådana arter, som leva i fullstän- 

 digt torrt virke. 



24. SkogsvårdifirreKiHgems Tidskrift iQtS. Serien A. 



